ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 р.    м. Чернівці
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Давній В. П., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою АДРЕСА_1 , та його захисника - адвоката Шеремети І. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 на постанову судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2026 року, -
ВСТАНОВИВ:
Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 коп. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Згідно постанови районного суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 685228, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 06.06.2026 року о 09 год. 07 хв. в м. Чернівці по вул. Ярослава Мудрого, 201, керував транспортним засобом «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , повторно протягом року керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
На вказану постанову особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, при цьому суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до дослідження та оцінки доказів по справі, що потягло за собою необґрунтоване 
ЄУНСС: 726/2273/26    Головуючий у І інстанції: Проскурняк І. Г.
Номер провадження: 33/822/317/26    Головуючий суддя: Давній В. П.
судове рішення. Суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнає ту обставину, що він 06 червня 2026 року дійсно керував автомобілем «Фольксваген», д. н. з НОМЕР_1 , однак стверджує, що вчинив правопорушення у стані крайньої необхідності.
Вказує, що у його дружини, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, зранку 06 червня 2026 року стався судомний напад епілепсії, що спонукало його терміново здійснити поїздку до аптеки за необхідними ліками.
Апелює, що іншого способу дістати ліки у нього не було, оскільки дорога громадським транспортом до лікарні зайняла б багато часу, а коштів на оплату послуг таксі він не мав. Визнає свою провину у вчиненому, однак просить врахувати все вищевикладене як його дії в стані крайньої необхідності.
Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , та його захисника – адвоката Шеремету І. С., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав наведених у ній, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно приписів ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Вимогами статей 245, 251, 252, 280 КУпАП встановлено, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Аналіз матеріалів даного провадження свідчить, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, дотримався зазначених вимог закону належним чином.
Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції посилався на: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 685228 від 06.06.2026 року (а. с. 1); постанову серії ЕНА № 5386359 від 03.08.2025 р. за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 4); відеозапис з бодікамери поліцейських (а. с. 6); довідку по обліках (а. с. 8).
Перевіривши вказані докази, апеляційний суд приходить до висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, виходячи із наступного.
Пунктом 2.1 «а» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частина 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).
В матеріалах справи наявна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5386359, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 гривень за те, що він 03.08.2025 року керував т. з., не маючи при цьому права керування транспортними засобами відповідної категорії, оскільки відсутнє посвідчення, яке він не отримував. 
В свою чергу, матеріали справи, зокрема, долучений до матеріалів справи відеозапис, надає суду можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, оскільки містить фіксацію реальних даних. Цей доказ підтверджує факт керування ОСОБА_1 автомобілем у день та час події, що ним не заперечувалось і під час складання адміністративних матеріалів.
Водночас суд не приймає до уваги посилання апелянта на його дії в стані крайньої необхідності з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише за наявності наступних обставин (ознак): небезпеку не може бути усунуто іншим шляхом, окрім як заподіянням шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від фактичних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинно бути покладено як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
ОСОБА_1 посилається у своїх поясненнях на те, що порушення ним ПДР України було зумовлене необхідністю терміново доставити ліки його дружині. Водночас такі доводи не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи. Зокрема, відеозапис з бодікамери працівників поліції не демонструє, що ОСОБА_1 перебував у стані сильного хвилювання, під час спілкування з поліцейським він жодного разу не повідомив про необхідність надання невідкладної допомоги своїй дружині як об`єктивну причину порушення ним Правил дорожнього руху України.
Навпаки, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції тільки те, що він їхав з дитиною в село (час запису 00:00:41). Жодної згадки про інші обставини, на які посилався апелянт у своїй апеляційній скарзі, на відео зафіксовано не було.
Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовився від надання будь-яких пояснень, скориставшись правом, наданим ст. 63 Конституції України (а. с. 2).
Таким чином, об`єктивні підстави вважати, що апелянт керував транспортним засобом в стані крайньої необхідності відсутні, а тому доводи апелянта розцінюються судом як обрана позиція захисту, спрямована на уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , як водій, повинен був знати і розуміти, що керування транспортним засобом без права керування таким, тягне за собою порушення п. 2.1 (а) ПДР України.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що реєстрація в Сервісному центрі МВС для здачі іспитів не є підставою для пом`якшення чи уникнення відповідальності ОСОБА_1 , та не дає йому право керувати транспортним засобом до моменту отримання ним посвідчення водія у встановленому порядку.
Інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновки районного суду.
Відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Уповноваженим органом було надано суду докази, які спростовують вище вказані твердження апелянта. 
З огляду на вище наведене та сукупність зібраних у справі доказів, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки ним було порушено вимоги пункту п. 2.1(а) ПДР України.
Апеляційна скарга апелянта не містить будь-яких нових обставин, не врахованих судом першої інстанції при розгляді даної справи.
Правових підстав прийняти інше процесуальне рішення за вищевказаних обставин адміністративного провадження, неможливо.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції, - 
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя 
Чернівецького апеляційного суду    В. П. Давній