ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.07.2026 | Справа № 910/6646/26
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталева промислова група» (49035, Дніпропетровська обл, м. Дніпро, вул. Юдіна, буд. 2-А; ідентифікаційний код: 43933528)
до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код: 30019775)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача- Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус» (04073, м. Київ, провулок Кудрявський, буд. 19/5; ідентифікаційний код: 35591059)
про стягнення 294999,90 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
03.06.2026 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталева промислова група» з вимогами до Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення 294999,90 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що на виконання умов Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 він поставив відповідачу товар у повному обсязі. Однак, оскільки ним було прострочено виконання вказаного зобов`язання, то відповідач звернувся до банку зі вимогою сплатити за Банківською гарантією №51861 від 12.11.2025, в результаті чого позивач (принципал) здійснив відповідний платіж на рахунок банку, а банк перерахував суму гарантії, що становить 294999,90 грн, відповідачу. Втім, як вказує позивач, норми ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» містять положення про те, що забезпечення виконання договору повертається після виконання договору. Оскільки позивачем було виконано Договір поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025, то відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти у сумі 294999,90 грн., навіть не зважаючи на допущене прострочення виконання зобов`язання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталева промислова група» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви
У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 08.06.2026.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2026 відкрито провадження у справі №910/6646/26, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання), залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Глобус», встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
07.07.2026 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач повідомив, що оскільки позивачем було допущено прострочення поставку товару за Договором поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025, то відповідач правомірно звернувся до банку із вимогою сплатити за Банківською гарантією №51861 від 12.11.2025.
10.07.2026 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові заперечення на пояснення відповідача, які суд долучив до матеріалів справи.
14.07.2026 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
14.11.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталева промислова група» (постачальник) та Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (покупець) укладено Договір поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві труби сталеві електрозварні 0325мм ДСТУ 8943:2019 або еквівалент (далі - Товар), зазначений в специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Під поставкою сторони розуміють передачу товару постачальником для прийняття покупцем.
Згідно з п. 1.2 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару вказується у специфікації (далі - Специфікація), яка є Додатком №1 до договору та є його невід`ємною частиною. Строк поставки товару визначається Графіком поставки товару, який є додатком №3 до договору та є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 3.2 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 ціна договору складає 5899998,00 грн.
Згідно з п. 5.1 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору. Здійснення поставки товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені договором.
Відповідно до п. 5.2 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання- передачі товару, форма якого наведена в додатку №4 до цього договору, який є невід`ємною частиною, або видаткової накладної. Датою передачі постачальником товару для прийняття покупцем є дата прибуття товару до місця поставки зазначена у відповідному товаро-транспортному документі або дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару/видаткової накладної, якщо покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. На умовах поставки груп «D» та «C» ІНКОТЕРМС 2010, або на умовах поставки груп «D» та «C» ІНКОТЕРМС 2020, право власності на товар ризик випадкового знищення/пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем). Ризик випадкового знищення/пошкодження товару на інших умовах поставки ІНКОТЕРМС 2010 або ІНКОТЕРМС 2020 переходить від постачальника до покупця відповідно до застосовуваних правил ІНКОТЕРМС, якщо інше не передбачено договором та/або специфікацією до договору. У випадку, якщо покупець виявить помилки в документах, що передбачені п. 5.5., 5.6.1.-5.6.4. та/або відсутність одного з документів, передбачених п. 5.5., 5.6.1.-5.6.4., постачальник зобов`язаний виправити такі помилки та/або надати відсутній документ. Строк поставки не продовжується на час виправлення помилок та/або надання відсутніх документів.
Згідно з п. 5.9 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 прийняття товару проводиться шляхом підписання уповноваженими представниками сторін акту/актів приймання-передачі товару або видаткової/видаткових накладної/накладних. У випадку виявлення недоліків товару або документації, покупець має право не підписувати акт/акти приймання-передачі товару або видаткову/видаткові накладну/накладні до усунення виявлених недоліків, а постачальник зобов`язаний усунути недоліки та відшкодувати документально-підтверджені витрати та збитки покупця, спричинені такими недоліками.
У п. 10.1 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності) і діє до 30.06.2026 року (включно).
Відповідно до п. 10.2 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 підписанням цього договору сторони підтверджують, що станом на дату укладання цього договору постачальник надав забезпечення виконання договору, яке відповідає наступним вимогам: забезпечення виконання зобов`язань по договору здійснюється в один із способів: (1) у формі грошових коштів. Сума грошових коштів, як забезпечення виконання зобов`язань по даному договору повинна бути перерахована постачальником на окремий рахунок, наданий покупцем та повинна бути 5% від загальної вартості (ціни) Договору, або (2) надання банківської гарантії виконання зобов`язань по договору. Банківська гарантія повинна відповідати вимогам, вказаним у ФОРМІ банківської гарантії як забезпечення виконання зобов`язань за договором закупівлі, яка є Додатком №6 до договору, та її сума повинна бути 5% від загальної вартості (ціни) договору.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що на виконання умов Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 він поставив відповідачу товар у повному обсязі. Однак, оскільки ним було прострочено виконання вказаного зобов`язання, то відповідач звернувся до банку зі вимогою сплатити за Банківською гарантією №51861 від 12.11.2025, в результаті чого позивач (принципал) здійснив відповідний платіж на рахунок банку, а банк перерахував суму гарантії, що становить 294999,90 грн, відповідачу. Втім, як вказує позивач, норми ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» містять положення про те, що забезпечення виконання договору повертається після виконання договору. Оскільки позивачем було виконано Договір поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025, то відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти у сумі 294999,90 грн., навіть не зважаючи на допущене прострочення виконання зобов`язання.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач повідомив, що оскільки позивачем було допущено прострочення поставку товару за Договором поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025, то відповідач правомірно звернувся до банку із вимогою сплатити за Банківською гарантією №51861 від 12.11.2025.
Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Згідно з п. 5.1 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в Специфікації та Графіку поставки до цього Договору. Здійснення поставки товару не потребує будь-яких додаткових погоджень, крім тих, що передбачені договором.
У Специфікації до Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 сторони погодили строки поставки товару: 50% - протягом 60 календарних днів з дати укладення договору; 50% - протягом 90 календарних днів з дати укладення договору.
Як вбачається з матеріалів справи (відповідно до видаткових та товарно-транспортних накладних), позивач у повному обсязі поставив товар за Договором поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025, однак допустив прострочення виконання вказаного обов`язку.
Виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталева промислова група» за Договором поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 було забезпечено Банківською гарантією №51861 від 12.11.2025 Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» на суму 294999,90 грн.
Суд зазначає, що частина перша статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України «Про публічні закупівлі», метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Статтею 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом; тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель; тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.
При цьому правовідносини, які виникли на підставі Банківської Гарантії, підпадають під правове регулювання норм §4 глави 49 Цивільного кодексу України та глави 22 Господарського кодексу України, а також Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №639 (далі - Положення), Уніфікованих правил міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.
Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).
Стаття 560 Цивільного кодексу України визначає, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Частиною першою статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.
Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (частина третя статті 200 Господарського кодексу України).
Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфіціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта. Такий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №904/1156/19.
Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.
Так, у пункті 9 частини третьої розділу I Положення визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Вказаним Положенням передбачено, що безвідклична гарантія - гарантія, умови якої не можуть бути змінені і вона не може бути припинена банком-гарантом згідно із заявою принципала без згоди та погодження з бенефіціаром; безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.
Основною із функцій гарантій, зокрема і банківської гарантії, є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.
За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.
Відповідно до частини першої статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
При цьому відповідно до пункту 2 глави 4 розділу II Положення одержана вимога/повідомлення Бенефіціара або банку Бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти Бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком - гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.
Отже, забезпечувальна функція банківської гарантії виявляється у відносинах між бенефіціаром та принципалом, а не між бенефіціаром та гарантом. Натомість у відносинах між бенефіціаром та гарантом виникає окреме грошове зобов`язання, незалежне від зобов`язання за участю бенефіціара та принципала. Тому гарант має сплатити грошову суму, якщо виконані саме умови гарантії. Втручатися у відносини між бенефіціаром та принципалом, зокрема вирішувати, чи виконав принципал грошове зобов`язання за договором між бенефіціаром та принципалом, а відтак і про те, чи припинене основне зобов`язання виконанням, гарант не вправі.
У постанові від 17.05.2024 у справі №910/17772/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала, що законодавчі положення про те, що гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, слід розуміти таким чином, що звернення бенефіціара до гаранта з вимогою про сплати грошової суми у випадку, коли принципал не порушив основного зобов`язання (наприклад, якщо воно припинене виконанням або з інших підстав, чи є недійсним) є правопорушенням. Водночас це правопорушення спрямоване проти принципала, а не проти гаранта, і воно не впливає на обов`язок гаранта по сплаті відповідної суми за гарантією.
Положення закону про те, що кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією (частина третя статті 563 Цивільного кодексу України), слугує меті ідентифікації порушення зобов`язання, а відтак, конкретизації банківської гарантії, і не вказує на обов`язок гаранта перевіряти таке порушення. Адже гарант може видати на користь одного й того ж бенефіціара декілька банківських гарантій за зверненням одного й того ж принципала у зв`язку з одним чи декількома договорами з бенефіціаром з різними умовами, що передбачають сплату за гарантіями у різних випадках.
Отже, кредитор-бенефіціар має право вимоги як за основним зобов`язанням, так і за незалежною від цього зобов`язання гарантією. Якщо він не отримає виконання за основним зобов`язанням, то, пред`явивши вимогу гаранту, отримає виконання.
Статтею 564 Цивільного кодексу України передбачено, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.
Відповідно до частини першої статті 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.
Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю: 1) після виконання переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю;2) за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; 3) у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; 4) згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
У п. 10.3 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 погоджено, що у випадку надання постачальником забезпечення виконання зобов`язань по договору у формі грошових коштів, банківської гарантії виконання зобов`язань покупець повертає постачальнику таке забезпечення протягом 5 банківських днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче на реквізити постачальника вказані в договорі (для забезпечення виконання зобов`язань по договору у формі грошових коштів або шляхом направлення відповідної інформації) банку (для забезпечення виконання зобов`язань по договору у формі банківської гарантії виконання зобов`язань ) у наступних випадках:
- після належного виконання постачальником зобов`язань за договору;
- за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі / спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним;
- в інших випадках, передбачених чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі.
У постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі №910/12114/23 викладено правову позицію про те, що до правовідносин у даній справі підлягає застосуванню не лише Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України, а і спеціальний закон - Закон України «Про публічні закупівлі», відповідно до частини другої статті 27 якого замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
Тобто вказана норма Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачає момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, у той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.
При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 910/6433/18, від 21.02.2020 року у справі № 910/4460/19, від 14.01.2019 року у справі №910/3777/18.
Отже, підставою для утримання банківської гарантії є саме невиконання Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025, а не певне порушення строків його виконання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у повному обсязі поставив товар за Договором поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025, однак допустив прострочення виконання вказаного обов`язку.
Отже, в силу норм ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» та положень п. 10.3 Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 відповідач повинен повернути позивачу забезпечення виконання Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 протягом 5 банківських днів після виконання постачальником зобов`язань за договором в повному обсязі.
Наведений висновок суду у даній справі узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі №910/12114/23, у постанові Верховного Суду від 17.03.2026 у справі №910/1787/25 та у постанові Верховного Суду від 17.12.2024 у справі №910/15308/23.
Отже, приймаючи до уваги вищенаведене у сукупності та встановлені обставини повного виконання позивачем зобов`язань за Договором поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення покупцем (відповідачем) забезпечення виконання Договору поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 після виконання учасником-переможцем договору, не залежно від доводів відповідача про неналежне виконання позивачем умов договору в частині строків виконання робіт (прострочення виконання).
Доказів повернення грошових коштів у сумі 294999,90 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Наявність та розмір заборгованості Акціонерного товариства «Укргазвидобування» за Договором поставки трубної продукції (графік поставки) №2176/ПГВ/25 від 14.11.2025 у сумі 294999,90 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталева промислова група» про стягнення з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» суми банківської гарантії у розмірі 294999,90 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, 

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталева промислова група» (49035, Дніпропетровська обл, м. Дніпро, вул. Юдіна, буд. 2-А; ідентифікаційний код: 43933528) грошові кошти у розмірі 294999 (двісті дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 90 коп. та судовий збір у розмірі 3540 (три тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Спичак