Номер провадження 2/754/2624/25
Справа №754/1038/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

23 вересня 2025 року        м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І. 
за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.
за участю представника Позивачів Петраковської С.О.,
за участю відповідача ОСОБА_1 ,
за участю відповідача ОСОБА_2 ,
за участю представника відповідачів Задніпряного В.В.,
за участю представника відповідача ОСОБА_9.,
за участю представника Міністерства внутрішніх справ України Віціної О.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення
СУТЬ СПОРУ
Стислий виклад позиції позивачів
1.20.01.2025 ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (надалі - Позивачі) звернулися до Деснянського районного суду м. Києва з цим позовом до ОСОБА_1 (надалі - Відповідач 1), ОСОБА_2 (надалі - Відповідач 2) та Міністерства внутрішніх справ України (надалі - Відповідач 3).
2.Позивачі просять стягнути солідарно з Відповідача 1, Відповідача 2 та Держави Україна в особі Відповідача 3 шляхом списання коштів з відповідних рахунків Державного бюджету України, відкритих в Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн; на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 700 000,00 грн; на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 700 000,00 грн; на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 500 000,00 грн та матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції у розмірі 61 536,87 грн, а всього 561 536,87 грн.
3.Також Позивачі просять стягнути з відповідачів солідарно витрати на професійну правничу допомогу та покласти на них судові витрати.
4.В обґрунтування позовних вимог Позивачі зазначили, що внаслідок перевищення службових повноважень та протиправних дій Відповідача 1 та Відповідача 2 у ніч з 22.01.2014 на 23.01.2014 поблизу будинку АДРЕСА_1 їм було завдано значної моральної та матеріальної шкоди.
5.Позивачі зазначають, що їх було жорстоко побито співробітниками полку міліції особливого призначення "Беркут" та залученими цивільними особами під керівництвом та за координації відповідачів, після чого незаконно затримано та доставлено до Печерського та Дарницького районних управлінь міліції м. Києва.
6.Надалі Відповідач 1 та Відповідач 2 організували складання завідомо неправдивих рапортів та надання завідомо неправдивих показань, що стало підставою для повідомлення Позивачам про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 294 КК України, яку згодом було змінено на частину третю статті 296 КК України, та застосування до них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою.
7.Кримінальне провадження щодо Позивачів було закрите постановою прокуратури Київської області від 26.02.2014 за відсутністю в їхніх діяннях складу кримінального правопорушення.
8.Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2024 у справі № 757/72925/17-к, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 09.07.2024 та постановою Верховного Суду від 30.01.2025, кримінальне провадження щодо Відповідача 1 та Відповідача 2 закрито на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
9.Звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України є нереабілітуючою обставиною та не звільняє відповідачів від обов`язку відшкодувати шкоду у цивільно-правовому порядку.
10.З огляду на те, що на момент вчинення кримінального правопорушення Відповідач 1 та Відповідач 2 були працівниками Головного управління МВС України в м. Києві та виконували свої службові обов`язки, Відповідач 3 має відповідати за завдану ними шкоду на підставі статті 1172 ЦК України.
11.Моральна шкода Позивачів полягає у фізичному болі від отриманих тілесних ушкоджень, глибоких душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, пережитому відчаї та безпорадності перед свавіллям представників влади, а також у вимушених змінах життєвих зав`язків.
12.Матеріальна шкода ОСОБА_5 викликана пошкодженням його автомобіля Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_1 , розмір якої з урахуванням індексу інфляції станом на дату судового розгляду становить 61 536,87 грн.
Стислий виклад позиції відповідачів
13.28.02.2025 від представниці Відповідача 3 - Віціної Оксани Олександрівни через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
14.Заперечуючи проти позову, представниця Відповідача 3 зазначила, що Міністерство внутрішніх справ України є неналежним відповідачем у справі, оскільки Відповідач 1 та Відповідач 2 на час інкримінованих подій перебували у службових відносинах з Головним управлінням МВС України в м. Києві, яке є самостійною юридичною особою публічного права.
15.З огляду на вимоги статті 1172 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану працівником, має нести його безпосередній роботодавець, яким є Головне управління МВС України в м. Києві, а не Міністерство внутрішніх справ України.
16.Також представниця вказала, що Позивачі не надали жодних доказів завдання їм моральної шкоди з вини Відповідача 3, а розрахунок та належне обґрунтування заявлених сум відсутні.
17.Вимоги Позивача ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними, оскільки ним не надано доказів права власності на автомобіль Volkswagen Amarok, а нарахування інфляційних збитків на деліктні зобов`язання суперечить частині другій статті 625 ЦК України.
18.Додатково представниця зазначила про пропуск Позивачами загального трирічного строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.
19.Питання відшкодування шкоди постраждалим учасникам протестів врегульовано спеціальним Законом України "Про встановлення державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей", проте Позивачі за такою допомогою не зверталися.
20.14.03.2025 від представника Відповідача 1 та Відповідача 2 - адвоката Задніпряного Володимира Володимировича через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог Позивачів у повному обсязі.
21.Представник відповідачів зазначив, що обставини, викладені у позовній заяві, заперечуються відповідачами у повному обсязі, а обвинувальні вироки суду щодо них не ухвалювалися, і їхня вина не встановлювалася.
22.Звільнення осіб від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження є нереабілітуючою обставиною, яка не свідчить про доведеність вини обвинувачених, оскільки закриття провадження відбувається раніше від тієї стадії, коли факти вчинення правопорушення можуть бути встановлені судом.
23.З огляду на це, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2024 та ухвала Київського апеляційного суду від 09.07.2024 не встановлювали вину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а лише констатували певні обставини без перевірки їх у судовому засіданні.
24.Позивачами не надано належних та допустимих доказів наявності безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та пошкодженням майна чи заподіянням тілесних ушкоджень.
25.Натомість ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 25.01.2014 було встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні самими Позивачами хуліганських дій, що вказує на правомірність затримання останніх.
КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
26.20.01.2025 Позивачі звернулися до Деснянського районного суду м. Києва з цим позовом про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, який того ж дня було зареєстровано судом за вхідним № 2899.
27.Ухвалою Деснянського районного суду м. Київ від 28.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою судом також було вирішено процесуальне питання щодо складу третіх осіб та відмовлено у залученні до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державної казначейської служби України, у зв`язку з відсутністю належних правових підстав.
28.27.02.2025 від представниці Відповідача 3 - Міністерства внутрішніх справ України Віціної О.О. до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду (або без руху) на підставі статей 175, 177, 185 ЦПК України (надалі - ЦПК України), в якій представниця зазначала, що додатки до позовної заяви надано не в повному обсязі та відсутні доказ. 
29.28.02.2025 представницею Відповідача 3 через підсистему "Електронний суд" було подано відзив на позовну заяву, у якому Відповідач 3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
30.14.03.2025 представником Відповідача 1 та Відповідача 2 - адвокатом Задніпряним В.В. через підсистему "Електронний суд" було подано відзив на позовну заяву, у якому Відповідачі 1 та 2 повністю заперечували позовні вимоги Позивачів.
31.14.03.2025 представником Відповідача 1 також було подано заяву про надання доказів, у якій він просив приєднати до матеріалів цивільної справи постанову Верховного Суду від 30.01.2025 у справі № 757/72925/17-к.
32.14.03.2025 представником Відповідача 3 до суду було подано клопотання про заміну неналежного відповідача, у якому представник просив замінити Міністерство внутрішніх справ України на належного відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Київ.
33.18.03.2025 представником Відповідача 1 та Відповідача 2 було подано клопотання про витребування з Дарницького районного суду м. Київ матеріалів судових справ № 753/1706/14-к, № 753/1709/14-к, № 753/1708/14-к та № 753/757/14-к., про витребування з Прокуратури Київської області матеріалів розслідування у кримінальному провадженні № 12014100020000461 від 23.01.2014.
34.Листом Дарницького районного суду м. Київ від 28.03.2025 вих. № 5/107/2025 на виконання ухвали Деснянського районного суду м. Київ від 17.03.2025 суд було повідомлено про неможливість надання матеріалів справ № 753/1706/14-к, № 753/1709/14-к, № 753/1708/14-к та № 753/757/14-к, у зв`язку з їх вилученням Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України в період з 2015 по 2018 роки.
35.30.03.2025 представницею Позивачів - адвокаткою Петраковською С.О. через підсистему "Електронний суд" було подано відповідь на відзив представника відповідачів адвоката Задніпряного В.В., у якій вона наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
36.03.04.2025 представником Відповідача 1 та Відповідача 2 було подано заперечення на відповідь на відзив.
37.15.04.2025 представницею Відповідача 3 було подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду кримінального провадження у справі № 754/1519/22.
38.23.04.2025 представником Відповідача 1 до суду було подано клопотання про зупинення розгляду цивільної справи до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі № 757/72925/17-к, яка перебуває на розгляді Подільського районного суду м. Київ.
39.12.05.2025 представником Відповідача 1 та Відповідача 2 через підсистему "Електронний суд" було подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме копій ухвал Дарницького районного суду м. Київ від 25.01.2014 щодо обрання Позивачам запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
40.Ухвалою Деснянського районного суду м. Київ від 12.05.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Усі подані учасниками справи заяви та клопотання були детально розглянуті та вирішені судом у підготовчих засіданнях та під час судового розгляду справи по суті із винесенням відповідних процесуальних ухвал та відображенням у протоколах судових засідань.
41.Ухвалою Деснянського районного суду м. Київ від 05.06.2025 позов у частині вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.
42.Під час судових дебатів, які відбулися 08.09.2025, представницею Позивачів, адвокаткою Петраковською С.О. відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України було зроблено заяву про те, що докази витрат на професійну правничу допомогу, які Позивачі понесли у зв`язку з розглядом справи, будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН 
43.Позовні вимоги у справі № 754/1038/25 в частині вимог позивача ОСОБА_6 ухвалою Деснянського районного суду м. Київ від 05.06.2025 залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України. З огляду на вказане, предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
44.Судом встановлено, що Позивачі у цій справі, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є постраждами учасниками Революції Гідності, що підтверджується посвідченнями постраждалого учасника Революції Гідності серії НОМЕР_2 від 23.01.2018 та серії НОМЕР_3 від 23.01.2018.
45.Ухвалою Подільського районного суду м. Київ від 29.02.2024 у справі № 757/72925/17-к ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо них закрито. Зазначеною ухвалою суду цивільні позови потерпілих, зокрема ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в м. Київ та Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування шкоди залишено без розгляду.
46.Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.07.2024 ухвалу Подільського районного суду м. Київ від 29.02.2024 залишено без змін. Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 30.01.2025 ухвали Подільського районного суду м. Київ від 29.02.2024 та Київського апеляційного суду від 09.07.2024 залишено без змін.
47.Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
48.Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою обставиною, яка не свідчить про виправдання особи чи визнання її невинуватою. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну нею шкоду в порядку цивільного судочинства.
49.У контексті деліктної відповідальності та відповідно до змісту обвинувачення, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2024 встановлено обставини щодо вчинення дій відповідачів у ніч з 22.01.2014 на 23.01.2014, які є обов`язковими для суду при вирішенні спору про стягнення шкоди. 
50.Стосовно дій ОСОБА_1 вказаним судовим рішенням встановлено факт організації перевищення влади та службових повноважень за попередньою змовою групою осіб, тобто організації умисного вчинення працівниками правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих їм прав і повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян та державним інтересам, а також супроводжувалось насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, які спричинили тяжкі наслідки (частина третя статті 27, частина друга статті 28, частина третя статті 365 КК України). ОСОБА_1 організував перевищення влади працівниками міліції при затриманні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 поблизу будинку 25 на вул. Щорса в м. Києві, спричинення їм ушкоджень та пошкодження автомобілів. Також встановлено факт організації ним завідомо неправдивого повідомлення слідчому про вчинення злочину, поєднаному з обвинуваченням особи в тяжкому злочині, а також із штучним створенням доказів обвинувачення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб (частина третя статті 27, частина друга статті 28, частина друга статті 383 КК України), що полягало в організації подання завідомо неправдивих повідомлень про нібито вчинення активістами хуліганських дій. Крім того, встановлено його роль в організації надання завідомо неправдивих показань потерпілими та свідками під час провадження досудового розслідування, поєднаного зі штучним створенням доказів обвинувачення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб (частина третя статті 27, частина друга статті 28, частина друга статті 384 КК України) та в організації службового підроблення за попередньою змовою групою осіб, тобто в організації вчинення та керуванні вчиненням складання службовою особою завідомо неправдивого документа (частина третя статті 27, частина перша статті 366 КК України), шляхом віддання незаконного наказу на складання рапорту із завідомо неправдивими відомостями про затримання активістів.
51.Водночас стосовно дій ОСОБА_2 встановлено перевищення влади та службових повноважень за попередньою змовою групою осіб, тобто в умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав і повноважень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян та державним інтересам, а також супроводжувалось насильством, застосуванням спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, які спричинили тяжкі наслідки (частина друга статті 28, частина третя статті 365 КК України). ОСОБА_2 брав безпосередню участь у силовій операції з метою примусового затримання та залякування учасників протестів. Також ухвалою суду встановлено факт надання завідомо неправдивих показань свідком під час провадження досудового розслідування, поєднаного зі штучним створенням доказів обвинувачення, вчиненому за попередньою змовою групою осіб (частина друга статті 28, частина друга статті 384 КК України), що виразилося у наданні ОСОБА_2 , перебуваючи в кабінеті 427 Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві, неправдивих показань свідка, звинувативши затриманих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у хуліганстві.
52.У ніч з 22.01.2014 на 23.01.2014 відповідачі проходили службу в органах внутрішніх справ та перебували у службових відносинах з Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві.
53.Відповідач 1 ОСОБА_1 , перебуваючи у спеціальному званні полковника міліції, обіймав посаду заступника начальника Головного управління МВС України в м. Києві - начальника кримінальної міліції. Призначення ОСОБА_1 на вказану посаду було здійснено на підставі наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 04.07.2011 № 364 о/с.
54.Відповідач 2 ОСОБА_2 обіймав посаду старшого оперуповноваженого сектору моніторингу управління боротьби з незаконним обігом наркотиків Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві. Призначення ОСОБА_2 на вказану посаду було здійснено на підставі наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 29.07.2013 № 570 о/с. 
55.Перебування відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на зазначених посадах у структурі Головного управління МВС України в м. Києві та факт виконання ними службових обов`язків на момент заподіяння шкоди позивачам підтверджується змістом ухвали Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2024 у справі № 757/72925/17-к; матеріалами обвинувального акта у кримінальному провадженні № 42016020000000389 від 21.12.2016, затвердженого прокурором Генеральної прокуратури України 01.12.2017; листом Департаменту персоналу МВС України від 27.02.2025 № 10118/22 та листом Департаменту фінансово-облікової політики та бухгалтерського обліку МВС України від 27.02.2025 № 10051/15. 
56.Суд ураховує, що у безпосередніх трудових (службових) відносинах з апаратом Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували, нарахування грошового забезпечення їм у Міністерстві не здійснювалось. Особові картки по нарахуванню грошового забезпечення відповідачів до 2015 року включно були передані на зберігання до Галузевого архіву МВС України безпосередньо з територіального органу - Головного управління МВС України в м. Києві.
57.Зміст спірних правовідносин між сторонами у справі полягає у виникненні деліктних зобов`язань з приводу компенсації моральної шкоди ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та матеріальної шкоди ОСОБА_5 , завданої незаконними діями та рішеннями посадових осіб органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час виконання ними своїх службових обов`язків.
МОТИВИ СУДУ (ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ)
58.Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке. 
Щодо правових наслідків закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності
59.Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Задніпряний В.В. у відзиві та запереченнях зазначав, що обвинувальний вирок суду щодо його довірителів не ухвалювався, вину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому порядку не встановлено, а закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не свідчить про доведеність їхньої вини.
60.Суд зазначає, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України та закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами не звільняє таку особу від цивільно-правового обов`язку відшкодувати заподіяну нею матеріальну та моральну шкоду.
61.Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20). Аналогічні висновки щодо обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну кримінальним правопорушенням, у разі закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.08.2022 у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21).
62.Суд підкреслює, що не вирішує питання, чи винні відповідачі у вчиненні цих кримінальних правопорушень в аспекті презумпції невинуватості та вимог КПК України, тобто питання, яке вирішується у вироку суду відповідно до частина першої статті 368 КПК України. 
63.Водночас Суд вирішує питання про наслідки закриття кримінального провадження за нереабілітуючою обставиною у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
64.Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2024 у справі № 757/72925/17-к, яка набрала законної сили 09.07.2024, кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закрито на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
65.З огляду на приписи частини шостої статті 82 ЦПК України у Позивачів у цій справі відсутній обов`язок доведення протиправності та винності дій відповідачів. Питання, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони зазначеними особами, вирішені в судовому порядку та є обов`язковими для суду, який розглядає цю справу.
66.Суд відхиляє твердження представника відповідачів про те, що за відсутності обвинувального вироку неможливо встановити деліктну відповідальність. 
67.Згода особи на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України хоча і не є тотожною визнанню вини у кримінально-процесуальному розумінні, проте підтверджує існування події правопорушення та участь особи у ньому, що є достатнім для виникнення цивільних деліктних зобов`язань з відшкодування шкоди.
Щодо визначення порядку та способу відшкодування шкоди, визначення належного відповідача 
68.Суд ураховує, що відповідно до приписів частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АР Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
69.Оскільки у цій справі суб`єктом кримінальних правопорушень є службова особа органу державної влади - працівник правоохоронного органу, який при здійсненні своїх повноважень завдав шкоди потерпілому, застосуванню підлягає саме норма статті 1174 ЦК України, яка є спеціальною для таких випадків і не потребує якогось окремого закону для її застосування.
70.Наведене підтверджується усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду (постанова від 15 травня 2019 року у справі № 570/2739/16ц) та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови від 18 вересня 2019 року у справі № 611/62/16-ц, від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16, від 18 серпня 2021 року у справі № 200/8310/18, від 01 лютого 2023 року у справах № 759/14039/19 та № 215/4932/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 569/14046/22, від 16 квітня 2025 року у справі № 296/3311/23, від 28 липня 2025 року у справі № 755/2125/23, від 26 лютого 2025 року у справі № 522/2922/16-ц, від 03 липня 2023 року у справі № 202/5090/21).
71.Представниця Відповідача 3 - Міністерства внутрішніх справ України Віціна О.О. у відзиві зазначала, що МВС України є неналежним відповідачем у справі, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент інкримінованих подій проходили службу в Головному управлінні МВС України в м. Києві, яке є самостійною юридичною особою публічного права та має нести відповідальність за шкоду, завдану його працівниками.
72.На підтвердження вказаних заперечень представниця МВС України надала суду листи від 27.02.2025 № 10118/22 та № 10051/15, а також виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб.
73.Оцінюючи вказані аргументи, Суд виходить з того, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, АР Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права (частина друга статті 2 ЦК України). Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).
74.За статтею 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
75.Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, зокрема у цивільних. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, пункти 6.21, 6.22; від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, пункти 4.19, 4.20).
76.За висновком щодо застосування частини другої статті 30 ЦПК України, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Разом з тим залучення або ж незалучення до участі в таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган. При цьому фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив відповідачем певний її орган (пункт 30).
77.Отже, правова норма, викладена у статті 1174 ЦК України, є спеціальною нормою, яка підлягає застосуванню у випадках завдання шкоди фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень та безальтернативно покладає обов`язок з відшкодування такої шкоди на державу, АР Крим або орган місцевого самоврядування незалежно від вини такої посадової або службової особи.
78.З огляду на наведене, у межах позовного провадження з відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, не може бути покладена відповідальність і на посадову або службову особу, яка безпосередньо своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю при здійсненні нею своїх повноважень завдала шкоди.
79.Водночас, вирішуючи питання щодо належного способу та порядку стягнення присуджених сум, Суд звертає увагу на помилковість вимог Позивачів про солідарне стягнення моральної шкоди одночасно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та держави в особі Міністерства внутрішніх справ України.
80.За висновком Суду одночасне покладення спільної (солідарної або часткової) відповідальності і на посадову або службову особу, яка при здійсненні своїх повноважень безпосередньо вчинила кримінальне правопорушення та завдала потерпілому шкоди, і на державу як цивільного відповідача, яка бере участь у кримінальному провадженні через відповідний орган державної влади, діями посадової або службової особи якого завдано шкоду, суперечить приписам статей 1174 та 1190 ЦК України, оскільки для виникнення солідарної відповідальності кількох осіб перед потерпілим необхідно встановити спільність їх умислу на завдання шкоди потерпілому та неподільність наслідків такого посягання. 
81.З огляду на це, обов`язок у деліктному зобов`язанні, передбаченому статтею 1174 ЦК України, не може покладатися солідарно на обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і Міністерство внутрішніх справ України. Відповідальність за заподіяну позивачам моральну шкоду має бути покладена виключно на державу, а у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як фізичних осіб слід відмовити.
82.При цьому, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) та підтвердженого у постанові від 27.05.2026 у справі № 754/1519/22 (провадження № 13-69кс25), кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню безпосередньо з Державного бюджету України. Резолютивна частина рішення суду не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види бюджетних рахунків, з яких буде здійснюватися безспірне списання. Такі відомості регламентують спосіб та порядок виконання судового рішення, що відображається у спеціальних підзаконних актах, а не в тексті судового рішення.
83.Отже за результатами розгляду визначені суми компенсації моральної шкоди підлягають стягненню безпосередньо з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а у задоволенні вимог щодо солідарного стягнення безпосередньо з рахунків Міністерства внутрішніх справ України - належить відмовити. Натомість саме Міністерство внутрішніх справ України є належним відповідачем у справі, оскільки на момент вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були службовими особами органів внутрішніх справ, що входили до територіального підрозділу, підпорядкованого та створеного Міністерством внутрішніх справ України, а відповідно ж до пункту 7 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 383/2011 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення про МВС України), МВС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку головні управління, управління МВС України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, районні, районні в містах, міські управління (відділи), лінійні управління (відділи).
Щодо відшкодування моральної шкоди позивачам 
84.Вирішуючи вимоги позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, суд керується загальними та спеціальними нормами цивільного законодавства.
85.Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
86.Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
87.У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок про те, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.
88.Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, та у душевних стражданнях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
89.Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за наявності моральної шкоди, протиправності поведінки особи, яка завдала шкоди, та причинного зв`язку між ними (постанова Верховного Суду від 20.09.2021 у справі № 686/8422/20 (провадження № 61-12611св22)). 
90.Водночас Суд відхиляє доводи представниці МВС України про те, що Позивачі мали звертатися за допомогою на підставі Закону України "Про встановлення державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей".
91.Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою конституційною гарантією захисту прав і свобод людини. Таку шкоду слід відшкодовувати у кожному випадку її спричинення. Право на її відшкодування виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (пункт 49)). Відповідно отримання чи неотримання соціальної допомоги від держави є правом особи та не позбавляє її конституційного права на повне судове відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями посадових осіб органів державної влади.
92.Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
93.У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
94.Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
95.Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
96.Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
97.Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потребам потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19)).
98.Суд встановив, що позивачу ОСОБА_3 внаслідок протиправного застосування фізичної сили та спеціальних засобів працівниками міліції було заподіяно закриту черепно-мозкову травму, синець у ділянці середньої третини лівого стегна розміром 6.0х4.0 см, синець у ділянці правого ліктя, садно у ділянці скроні справа, синець під правим оком розміром 6.0х3.0 см, садно навколо вушної ділянки зліва розміром 5.0х3.0 см та рану в ділянці правої брови розміром 2.0х1.0 см.
99.За висновками судово-медичних експертиз № 1755/е та № 1537/е зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше, ніж 21 добу.
100.Окрім сильного фізичного болю, ОСОБА_3 зазнав глибокого приниження честі та гідності у внутрішньому дворі Печерського районного управління міліції на вул. Московській, 30 у м. Києві, де співробітники спецпідрозділу "Беркут" знущалися над затриманими, змушували їх тривалий час стояти на колінах без верхнього одягу на морозі, проводили незаконні обшуки та чинили жорстокий психологічний тиск.
101.Подальше незаконне затримання та тримання ОСОБА_3 під вартою у слідчому ізоляторі протягом місяця за завідомо сфабрикованими звинуваченнями у тяжкому злочині завдало йому значних душевних страждань, почуття абсолютної безпорадності та беззахисності перед свавіллям влади, а також тривалого страху за власне майбутнє та майбутнє своїх рідних.
102.Позивачу ОСОБА_4 внаслідок побиття співробітниками міліції та спецпідрозділу "Беркут" було заподіяно підшкірні гематоми лівої тім`яно-скроневої ділянки, лівого надпліччя, лівої лопаткової ділянки, задньо-бокової поверхні грудної клітки зліва, правого стегна по задній поверхні, лівого стегна по задній поверхні та правої гомілки.
103.Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 295/Е вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менше, ніж 21 добу.
104.Позивач ОСОБА_4 під час транспортування у службовому автобусі ПАЗ та перебування у внутрішньому дворі Печерського районного управління міліції піддавався жорстокому поводженню, побиттю, принизливим знущанням, коли працівники міліції ходили по його руках і ногах, змушували стояти на колінах на снігу без верхнього одягу та зневажали його людську гідність.
105.Незаконне тримання під вартою у СІЗО на підставі сфальсифікованих рапортів та завідомо неправдивих показань ОСОБА_2 викликало у ОСОБА_4 тривалий психологічний шок, душевні переживання, постійні нав`язливі спогади про пережите насильство, порушення сну, кошмари та почуття постійної загрози, що призвело до вимушеної зміни звичного способу життя та потребувало тривалих зусиль для психологічної реабілітації.
106.Позивач ОСОБА_5 у ніч з 22.01.2014 на 23.01.2014 став об`єктом безпідставного та несподіваного нападу співробітників міліції та залучених цивільних осіб поблизу будинку АДРЕСА_1 , під час якого його збили з ніг на землю, погрожували фізичною розправою та намагалися незаконно затримати.
107.На очах у ОСОБА_5 силовики жорстоко били його друзів, а його власний автомобіль Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_1 , навмисно пошкодили гумовими кийками та ногами, завдавши матеріальних збитків у розмірі 13 916,77 грн, що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи № 203/15-54 від 10.01.2016.
108.Позивач ОСОБА_5 зазнав інтенсивних душевних страждань та психоемоційного стресу через безпосередню загрозу його життю та здоров`ю, глибокі хвилювання за долю побитих і затриманих товаришів, а також через усвідомлення несправедливості та безкарності представників влади, що призвело до тривалого порушення сну та розчарування в правоохоронній системі держави.
109.Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер та обсяг страждань позивачів, тривалість негативних наслідків, які тривають понад десять років, ступінь суспільної небезпеки та цинізму протиправних дій посадових осіб органів внутрішніх справ, та керується засадами розумності, справедливості та співмірності.
110.При визначенні наявності моральної шкоди та її розміру суд вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні. Важливе прецедентне значення для вирішення цього спору має рішення ЄСПЛ від 21.01.2021 у справі "Шморгунов та інші проти України" (Shmorgunov and Others v. Ukraine, заява № 15367/14 та 13 інших заяв), яке набрало чинності та стосується аналогічних подій масових акцій протесту на Майдані у період з 21.11.2013 по 21.02.2014.
111.У вказаному рішенні ЄСПЛ констатував порушення щодо заявників статті 3 (процесуальний та матеріальний аспекти), пункту 1 статті 5 та статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) у зв`язку з жорстоким поводженням з боку правоохоронців, свавільними затриманнями, необґрунтованим розгоном демонстрантів та відсутністю ефективного розслідування цих подій. ЄСПЛ зазначив, що ці події вказують на існування цілеспрямованої стратегії органів державної влади або їхніх структур щодо запобігання та припинення акцій протесту, проведення яких початково мало мирний характер, зі швидким застосуванням надмірної сили, що призвело до ескалації насилля. Суд установив, що більшість випадків неналежного поводження були частиною цієї стратегії та спричинили серйозний фізичний біль і душевні страждання потерпілим.
112.Обставини протиправних дій правоохоронців у ніч з 22.01.2014 на 23.01.2014 поблизу лікарні № 17 повністю відповідають описаній ЄСПЛ стратегії придушення протестів. Застосування фізичного насильства, спецзасобів "ПР-73", знущання в автобусі ПАЗ та у внутрішньому дворі Печерського районного управління міліції, а також завідомо безпідставне притягнення позивачів до кримінальної відповідальності є прямими проявами вказаної протиправної стратегії. Вказані спільні протиправні дії призвели до грубого порушення конституційних прав позивачів на свободу, особисту недоторканність та повагу до гідності. 
113.Аналізуючи характер та обсяг страждань позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд зазначає, що вони зазнали надзвичайно грубого порушення їхніх основоположних конституційних прав, включаючи право на недоторканність життя і здоров`я, право на свободу та особисту недоторканність, а також абсолютну заборону катування та жорстокого або принижуючого гідність поводження. Обидва позивачі безпосередньо зазнали жорстокого фізичного насильства, внаслідок чого отримали легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Окрім сильного фізичного болю, вони піддавалися знущанням та психологічному тиску в службовому автобусі та у внутрішньому дворі Печерського районного управління міліції, де їх примушували тривалий час стояти на колінах без верхнього одягу на морозі. Надалі, внаслідок протиправних дій відповідачів щодо фальсифікації рапортів та показань, вказані позивачі були завідомо безпідставно притягнуті до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин та незаконно позбавлені волі шляхом тримання під вартою ( ОСОБА_3 перебував у Слідчому ізоляторі протягом місяця, а ОСОБА_4 утримувався протягом 19 діб під цілодобовою охороною у медичному блоці). Пережитий ними страх перед безпідставним тривалим ув`язненням, глибоке приниження людської гідності та почуття повної безпорадності перед свавіллям представників влади завдали їм важкої психологічної травми, наслідки якої тривають понад десять років. З огляду на виключну тяжкість зазначених порушень та глибину душевних і фізичних страждань ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , Суд вважає справедливим та достатнім розмір компенсації для кожного з них у сумі 400 000,00 грн. 
114.Водночас характер порушення прав позивача ОСОБА_5 є суттєво іншим за ступенем втручання в особисті немайнові права. 
115.Хоча ОСОБА_5 також зазнав безпідставного нападу силовиків біля лікарні та був збитий з ніг на землю, йому вдалося втекти від представників правоохоронних органів. Він не доставлявся до районних управлінь міліції, не піддавався катуванням у внутрішньому дворі, а його свобода не була обмежена утримуванням під вартою у СІЗО. 
116.Його моральні страждання передусім пов`язані з перенесеним психоемоційним шоком від несподіваного нападу озброєних осіб, сильними душевними переживаннями за долю своїх друзів, яких жорстоко били на його очах, а також із душевними стражданнях у зв`язку з умисним пошкодженням його автомобіля Volkswagen Amarok, д.н.з. НОМЕР_1 . З огляду на те, що позивач ОСОБА_5 не зазнав тривалого обмеження свободи, фізичного катування та тримання у слідчому ізоляторі під загрозою безпідставного засудження, обсяг завданої йому моральної шкоди є меншим порівняно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За таких обставин, керуючись принципами співмірності та розумності, суд визначає розмір компенсації моральної шкоди для ОСОБА_5 у сумі 150 000,00 грн. 
117.Визначаючи розмір компенсації, суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності, бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Крім того, за правовою позицією ЄСПЛ у справі "Шморгунов та інші проти України", за наявності серйозного жорстокого поводження з боку представників держави, яке супроводжувалося незаконним триманням під вартою, сам факт грошової виплати без завершення досудового розслідування та притягнення винних до відповідальності не є повним відновленням прав потерпілого, проте присудження справедливої компенсації є невід`ємною складовою відновлення справедливості.
118.З урахуванням перелічених обставин, характеру правопорушення, глибини перенесених позивачами страждань та принижень, тривалість негативних наслідків яких перевищує десять років, суд вважає справедливим та співмірним стягнути з держави на користь ОСОБА_3 компенсацію моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн, на користь ОСОБА_4 - у розмірі 400 000,00 грн, та на користь ОСОБА_5 - у розмірі 150 000,00 грн, відмовивши у задоволенні решти позовних вимог у цій частині.
Щодо заперечень про пропуск строку позовної давності
119.Представниця Відповідача 3 у відзиві на позовну заяву зазначила про пропуск Позивачами загального трирічного строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України, посилаючись на те, що події, які стали підставою для звернення до суду, відбулися у ніч з 22.01.2014 на 23.01.2014, тоді як Позивачі звернулися до Деснянського районного суду м. Києва з цим позовом лише 20.01.2025.
120.Такі ж заперечення щодо пропуску строку позовної давності та необхідності застосування наслідків такого пропуску висловив представник Відповідача 1 та Відповідача 2.
121.Суд відхиляє зазначені доводи відповідачів та вважає, що Позивачі не пропустили строк позовної давності з огляду на таке.
122.Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
123.За загальним правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
124.Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
125.У кримінальних провадженнях, пов`язаних із подіями Революції Гідності, встановлення конкретних осіб, які брали участь у побитті, незаконному затриманні та фальсифікації документів щодо активістів, тривало протягом тривалого часу у межах досудового розслідування. Кримінальне провадження щодо Відповідача 1 ОСОБА_1 та Відповідача 2 ОСОБА_2 за № 42016020000000389 було зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань лише 21.12.2016.
126.Під час розгляду кримінального провадження № 42016020000000389 (судова справа № 757/72925/17-к) у Подільському районному суді м. Києва потерпілими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до початку судового розгляду було пред`явлено цивільні позови про відшкодування шкоди.
127.Зокрема, цивільний позов ОСОБА_3 був пред`явлений у березні 2020 року, позов ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позов ОСОБА_5 - 26.02.2021.
128.Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2024 у справі № 757/72925/17-к Відповідача 1 та Відповідача 2 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо них закрито. Зазначеною ухвалою суду цивільні позови потерпілих, зокрема ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди залишено без розгляду у зв`язку із закриттям кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.
129.Вказана ухвала Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2024 була оскаржена в апеляційному порядку і ухвалою Київського апеляційного суду від 09.07.2024 залишена без змін, у зв`язку з чим вона набрала законної сили саме 09.07.2024.
130.Оцінюючи перебіг строку позовної давності за вимогами Позивачів, суд керується спеціальними правилами, встановленими для випадків залишення без розгляду позову, пред`явленого у кримінальному провадженні.
131.Згідно з частиною першою статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.
132.Відповідно до частини другої статті 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.
133.Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців (абзац другий частини другої статті 265 ЦК України).
134.З огляду на зазначені імперативні вимоги закону, весь час перебування цивільних позовів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на розгляді у кримінальному провадженні № 42016020000000389, а саме з дня їх пред`явлення (березень 2020 року, 12.03.2020 та 26.02.2021 відповідно) до дня набрання законної сили ухвалою Подільського районного суду м. Києва про залишення позовів без розгляду (09.07.2024), не зараховується до строку позовної давності.
135.Цей період часу повністю виключається з обчислення строку позовної давності.
136.Враховуючи, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 29.02.2024 набрала законної сили 09.07.2024, саме з цього моменту поновився перебіг позовної давності за вимогами Позивачів про відшкодування шкоди.
137.Крім того, застосуванню підлягає абзац другий частини другої статті 265 ЦК України, який гарантує, що у разі якщо частина строку, яка залишилася після набрання законної сили рішенням про залишення позову без розгляду, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.
138.Таким чином, у Позивачів після 09.07.2024 існував гарантований законом строк тривалістю щонайменше шість місяців для звернення до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.
139.Звернувшись до Деснянського районного суду м. Києва з цим позовом 20.01.2025, тобто у межах процесуальних строків, продовжених відповідно до закону, Позивачі не допустили пропуску строку позовної давності.
140.Зазначений висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, згідно з якою закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє потерпілих права на судове відшкодування завданої їм шкоди в порядку цивільного судочинства із застосуванням гарантій, передбачених статтею 265 ЦК України щодо неврахування часу розгляду позову в межах кримінальної справи до строку позовної давності (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 450/2642/16-ц (№ в ЄДРСР 84725622). З огляду на викладене, суд відхиляє заперечення представників відповідачів про пропуск Позивачами строку позовної давності та вважає, що правові підстави для застосування наслідків такого пропуску, визначені статтею 267 ЦК України, відсутні.
Щодо вимог позивача ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди
141.Позивач ОСОБА_5 просив стягнути матеріальну шкоду за пошкодження належного йому автомобіля Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 13 916,77 грн та нараховані інфляційні втрати у сумі 47 620,10 грн, а всього 61 536,87 грн.
142.Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
143.Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини статті 22 ЦК України).
144.У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
145.За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
146.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). 
147.Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
148.Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
149.Оцінюючи вимоги ОСОБА_5 про стягнення вартості матеріального збитку у розмірі 13 916,77 грн, спричиненого пошкодженням автомобіля Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_1 , Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься висновок судової автотоварознавчої експертизи № 203/15-54 від 10.01.2016, складений провідним судовим експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Береговим С.В. за результатами дослідження пошкоджень вказаного автомобіля, який належить на праві власності ОСОБА_5 .
150.У вказаному висновку експерт визначив, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 23.01.2014 становить 13 916,77 грн. Водночас у дослідницькій частині висновку експерт зазначив, що визначити вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, не виявилося за можливе через відсутність у періодичному додатку до Методики "Бюлетень автотоварознавця" інформації щодо вартості автомобіля марки Volkswagen Amarok 2011 року випуску та вартості нового аналогічного автомобіля станом на 23.01.2014.
151.Для відшкодування шкоди на підставі статей 22, 1166 ЦК України обов`язковому доведенню підлягає безпосередній розмір завданих збитків (матеріальної шкоди). Висновок експерта № 203/15-54 від 10.01.2016 містить лише розрахунок вартості відновлювального ремонту, але прямо вказує на неможливість встановлення вартості матеріального збитку. При цьому, жодних доказів, які б підтверджували виконання цього ремонту та понесення відповідних витрат, до матеріалів справи.
152.Вартість відновлювального ремонту та розмір матеріального збитку є різними правовими та фактичними поняттями у сфері оцінки майна. У зв`язку з тим, що експерт не зміг розрахувати ринкову вартість автомобіля та визначити розмір матеріального збитку, наданий висновок не може вважатися належним та достатнім доказом, що підтверджує реальний розмір майнових втрат позивача у сумі 13 916,77 грн.
153.Позивач ОСОБА_5 не надав суду інших доказів для підтвердження ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження чи інших розрахунків, які б усували суперечності у висновку експерта. За таких обставин розмір реальних збитків, завданих пошкодженням майна, залишається недоведеним.
154.Крім того, з матеріалів справи встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/8759/22 та у провадженні Святошинського районного суду м. Києва у справі № 753/13469/16-к перебувають цивільні позови ОСОБА_5 до МВС України про стягнення матеріальної шкоди за пошкодження того самого транспортного засобу Volkswagen Amarok, державний номерний знак НОМЕР_1 , у сумі 34 513,58 грн та 28 765,96 грн відповідно.
155.У зв`язку з цим, вимоги ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у цій справі задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат 
156.Позивачі при поданні позову були звільнені від сплати судового збору на підставі пунктів 2, 6, 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".
157.Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
158.З урахуванням того, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі закону, а позовні вимоги до держави в особі Міністерства внутрішніх справ України задоволено частково, судовий збір у цивільній справі відповідно до положень статті 141 ЦПК України відноситься на рахунок держави.
159.У позовній заяві представниця позивачів Петраковська С.О. зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 106 000,00 грн.
160.Під час судових дебатів, які відбулися 08.09.2025, представниця позивачів відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України зробила заяву про те, що докази витрат на професійну правничу допомогу, які позивачі понесли у зв`язку з розглядом справи, будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
161.Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, вона може подати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
162.Відповідно до частини другої статті 246, пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, у разі якщо судом при ухваленні рішення не вирішено питання про судові витрати, вони вирішуються шляхом ухвалення додаткового судового рішення за заявою учасника справи.
163.З огляду на те, що представниця позивачів скористалася своїм процесуальним правом на надання доказів витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення по суті позовних вимог, вирішення питання про розподіл цих витрат буде здійснено судом після надання таких доказів у встановлений законом строк шляхом ухвалення додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.
Стягнути з Держави (за рахунок коштів Державного бюджету України) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 400 000,00 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з Держави (за рахунок коштів Державного бюджету України) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 400 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Держави (за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) 150 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення підписано 31.07.2026
Суддя         Інна КОВАЛЕНКО