| Справа № 208/5341/26  Провадження № 2/450/2496/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Мусієвського В. Є.
при секретарі Расяк С.М. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників судового розгляду в приміщенні суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в: 

Представник позивача Лановий Є.М. через систему «Електронний Суд» звернувся в Заводський районний суд м. Кам`янського Дніпропетровської області з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4236573, укладеним між ОСОБА_1 та ТзОВ «Алекскредит» 30.11.2020 року, у розмірі 71983 грн. 60 коп., яка складається з 10900 грн. заборгованості за тілом кредиту, 61083 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками. 
Мотивував позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 звернулась до ТзОВ «Алекскредит» і уклала 30.11.2020 року кредитний договір № 4236573, отримавши грошові кошти для власних потреб. Зауважив, що вказаний договір складений в електронному варіанті та підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису. Вказав, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилася згадана заборгованість. Зазначив, що 29.10.2025 року між ТзОВ «Алекскредит» та ТзОВ «Секвоя Капітал» укладено договір факторингу № 29/10-2025, відповідно до якого, а також згідно з реєстром прав вимоги до вказаного договору, останнє набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4236573 від 30.11.2020 року. 31.10.2025 року між ТзОВ «Секвоя Капітал» та ТзОВ «ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу № ДФ-31102025, відповідно до якого, а також згідно з реєстром прав вимоги до вказаного договору, позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4236573 від 30.11.2020 року. Враховуючи наведене, просив позовні вимоги задовольнити, а судові витрати, які складаються з 2662 грн. 40 коп. сплаченого судового збору і 6000 грн. на професійну правничу допомогу, стягнути з відповідача на користь позивача.
07.05.2026 року Заводським районним судом м. Кам`янського Дніпропетровської області отримано відповідь № 2709791 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 з 23.01.2024 року зареєстрована, як внутрішньо переміщена особа, за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 12.05.2026 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Пустомитівського районного суду Львівської області, які надійшли 04.06.2026 року.
Ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.06.2026 року позовну заяву залишено без руху, стороні позивача надано десятиденний строк для усунення недоліків, описаних у такій.
15.06.2026 року представником позивача ОСОБА_2 подано заяву, якою усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою від 15.06.2026 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач повідомлялась про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції.
У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.
22.07.2026 року представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформації, що містить банківську таємницю.
Ухвалою від 24.07.2026 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про витребування доказів залишено без задоволення.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
В силу ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
У відповідності до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Судом встановлено, що 30.11.2020 року ОСОБА_1 уклала з ТзОВ «Алекскредит» кредитний договір № 4236573, шляхом підписання такого, додатку № 1 до нього та паспорту споживчого кредиту електронним підписом у виді одноразового ідентифікатора PS4236573, внаслідок чого отримала кредит у розмірі 10900 грн. строком до 28.06.2021 року зі сплатою 1,02 % в день за акційною ставкою, 1,70 % в день за стандартною ставкою, яка сплачується з 30.11.2020 року по 29.12.2020 року та 3 % в день за спеціальною ставкою, яка нараховується з 29.12.2020 року по 27.06.2021 року включно.
Встановлено, що кредитодавець повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 4236573 від 30.11.2020 року, що підтверджується довідкою ТзОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 09.12.2025 року.
Вказана вище довідка містить реквізити банківської картки, номер операції, дату проведення платежу, суму кредитування, а також статус платежу, який є підтверджений, що є належним та допустимим доказом на підтвердження надання відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 10900 грн.
У відповідності до детального (щоденного) розрахунку, складеного первісним кредитором ТзОВ «Алекскредит», заборгованість відповідача за кредитним договором № 4236573 від 30.11.2020 року станом на 17.08.2021 року становить 71983 грн. 60 коп., яка складається з 10900 грн. заборгованості за тілом кредиту, 61083 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками.
29.10.2025 року між ТзОВ «Алекскредит» та ТзОВ «Секвоя Капітал» укладено договір факторингу № 29/10-2025, відповідно до умов якого первісний кредитор ТзОВ «Алекскредит» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «Секвоя Капітал» свої права вимоги за кредитними договорами, натомість фактор сплачує первісному кредитору грошові кошти за відступлення права вимоги.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/10-2025 від 29.10.2025 року, ТзОВ «Алекскредит» відступило на користь ТзОВ «Секвоя Капітал» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4236573 від 30.11.2020 року у розмірі 71983 грн. 60 коп., що складається з 10900 грн. заборгованості за тілом кредиту, 61083 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками.
31.10.2025 року між ТзОВ «Секвоя Капітал» та ТзОВ «ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу № ДФ-31102025, відповідно до умов якого ТзОВ «Секвоя Капітал» передає (відступає) новому кредитору ТзОВ «ФК «Солвентіс» свої права вимоги за кредитними договорами, натомість фактор сплачує первісному кредитору грошові кошти за відступлення права вимоги.
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ДФ-31102025 від 31.10.2025 року, ТзОВ «Секвоя Капітал» відступило на користь ТзОВ «ФК «Солвентіс» право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4236573 від 30.11.2020 року у розмірі 71983 грн. 60 коп., що складається з 10900 грн. заборгованості за тілом кредиту, 61083 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками.
Водночас, суд не може в повній мірі погодитись із наведеним вище розрахунком заборгованості, виходячи з наступного.
Пунктом 3.1 кредитного договору № 4236573 від 30.11.2020 року сторони погодили, що строк дії договору встановлюється з дати укладення договору 30.11.2020 року до кінцевої дати виконання договору 28.06.2021 року (включно).
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому законодавство визначає різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Отже, виходячи з того, що строк кредитування за вказаним кредитним договором завершився 28.06.2021 року, у первісного кредитодавця було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом після вказаної вище дати, а тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після 28.06.2021 року, є необґрунтованими, з огляду на що такі не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Як вбачається із детального (щоденного) розрахунку, складеного первісним кредитором ТзОВ «Алекскредит», станом на 28.06.2021 року у відповідача ОСОБА_1 була наявна заборгованість за кредитним договором № 4236573 від 30.11.2020 року в сумі 55633 грн. 60 коп., яка складається з 10900 грн. заборгованості за тілом кредиту, 44733 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками.
Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Зі змісту ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.
За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором позики визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4236573 від 30.11.2020 року у розмірі 55633 грн. 60 коп., яка складається з 10900 грн. заборгованості за тілом кредиту, 44733 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. 
Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
З долучених до позовної заяви договору № 43657029/03 про надання правової допомоги від 02.01.2026 року, додаткової угоди № 4236573 від 27.03.2026 року, детального опису робіт (наданих послуг), акту надання послуг від 27.03.2026 року, вбачається, що розмір понесених позивачем витрат у з`язку з розглядом цивільної справи за позовом ТзОВ «ФК «Солвентіс» до ОСОБА_1 , становить 6000 грн. та складається з послуг, а саме усна консультація клієнта щодо обставин спірних правовідносин кількістю 30 хв., вартістю 250 грн.; письмова консультація клієнта щодо спірних правовідносин кількістю 30 хв., вартістю 500 грн.; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів клієнта кількістю 1 год., вартістю 1500 грн.; складання позовної заяви, в тому числі попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат кількістю 2 год., вартістю 3000 грн.; формування додатків до позовної заяви (письмових доказів) кількістю 30 хв., вартістю 750 грн.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України").
Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19.
Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат.
Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість.
Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є усна та письмова консультація клієнта щодо обставин спірних правовідносин, правовий аналіз обставин спірних правовідносин і надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів клієнта, складання позовної заяви, в тому числі попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, формування додатків до позовної заяви (письмових доказів).
Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості в загальному розмірі 71983 грн. 60 коп., які підлягатимуть частковому задоволенню в сумі 55633 грн. 60 коп.
Суд констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом.
Отже, керуючись принципами справедливості, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, тобто відповідністю понесених витрат, складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, а також співмірності цих витрат із ціною, конкретних обставин справи, суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а також є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах, обсяг наданих адвокатом послуг не відповідає критерію реальності, а відтак суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3000 грн., оскільки такий розмір витрат є необхідним і неминучим для позивача ТзОВ «ФК «Солвентіс», яке було змушеним до залучення професійної правничої допомоги адвоката.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст. 3, 13, 16, 256, 257, 261, 267, 526, 527, 530, 599, 610-612, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст 3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором № 4236573 від 30.11.2020 року у розмірі 55633 грн. 60 коп., яка складається з 10900 грн. заборгованості за тілом кредиту, 44733 грн. 60 коп. заборгованості за відсотками.
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» судовий збір у розмірі 2662 грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Солвентіс» 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя           Мусієвський В.Є.