ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2026 р. справа № 300/371/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Матуляка Я.П.,
при секретарі Бойко Л.М.,
за участю:
представника позивача - Тугая І.М.
представника відповідача - Скіцько С.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , 

ВСТАНОВИВ:
У січні 2025 року Тугай І.М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем проведена перевірка з порушенням чинного законодавства України, що не дозволило податковому органу встановити дійсні обставини дотримання позивачем податкового законодавства та належної сплати ним податків і зборів. Як наслідок, вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу, винесені ГУ ДПС в Івано-Франківській області протиправними та такими, підлягають скасуванню.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено повністю. Визнано протиправними і скасовано винесені Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 22.11.2024 № 026704/2407, податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 22.11.2024 № 026705/2407, податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 22.11.2024 № 026703/2407, податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 22.11.2024 № 026706/2407, податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 22.11.2024 № 026702/2407, податкове повідомлення-рішення форми "ПН" від 22.11.2024 № 026743/2407, податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 22.11.2024 № 026741/2407, рішення від 22.11.2024 № 026712/2407, рішення від 22.11.2024 № 026710/2407, рішення від 22.11.2024 № 026709/2407, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.11.2024 № Ф- 026707/2407.
Відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі № 300/371/25 – скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – відмовлено.
Згідно постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.03.2026, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2025 скасовано та справу № 300/371/25 у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
14.04.2026 справа № 300/371/25 супровідним листом Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.03.2026 № 300/371/25/9876/26 надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2026, справа передана головуючому судді Матуляку Я.П.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.04.2026 призначено підготовче судове засідання у даній адміністративній справі, за наслідками якого справу призначено до розгляду по суті.
01.05.2026 представник відповідача направив на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує та вказує на правомірність оскаржуваних рішень.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2026 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) у виконавчому провадженні ВП №79930808 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.
Представник позивача своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити повністю.
Розглянувши матеріали справи, врахувавши рекомендації Верховного Суду, викладені в постанові від 26.03.2026 у даній справі, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані у справі докази та надавши їм належної правової оцінки, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 26.11.2013 та взятий на облік в органі ДПС 27.11.2013.
30.07.2020 позивачем прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.
На підставі наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 17 липня 2024 року № 2219-п проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01 січня 2017 року по 30 липня 2020 року, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 26 листопада 2013 року по 30 липня 2020 року, за наслідками якої складено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 № 18444/09-19-24-07/ НОМЕР_1 від 14.10.2024
Зазначеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушення податкового законодавства, а саме:
підпункту 16.1.7 пункту 16.1 статті 16 ПК України, Розділу VІІІ "Порядок обліку об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням" Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588, в частині неподання до контролюючого органу повідомлень про об`єкти оподаткування за формою 20-ОПП;
підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, пункту 177.1, підпунктів 177.4.1- 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 476 531,46 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 24 163,20 грн., за 2018 рік на суму 211 434,12 грн., за 2019 рік на суму 240 934,17 грн.;
пункту 177.2 статті 177, підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16.1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, у результаті чого визначено військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 27 832,58 грн, в тому числі за 2017 рік 12681,07 грн, за 2018 рік на суму 20 443,23 грн, за 2019 рік на суму 5 925,28 грн;
підпункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму єдиного соціального внеску (код 7104) на загальну суму 291 489,74 грн, в тому числі за 2014 рік 5 071,52 грн, 2017 рік на суму 21084,80 грн, за 2018 рік на суму 137 602,08 грн, за 2019 рік на суму 126 692,28 грн та за 2020 рік 1039,06 грн;
підпункту б пункту 185.1 статті 185, підпункту б пункту 187.1 статті 187 ПК України, вимог Наказу Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" у результаті чого: занижено податок на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету в сумі 362 512 гривень, в тому числі за ІV квартал 2018 року в сумі 80 490,0 грн, за 2019 рік 282 022 грн;
пунктів 201.1, 201.7, абз. 1, абз. 14, абз. 21 пункту 201.10 статті 201 ПК України в частині не складення та не реєстрації податкових накладних в ЄРПН не складено податкові накладні на дату виникнення податкових зобов`язань на загальну суму ПДВ 362 512 грн;
пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України, в частині незабезпечення зберігання всіх первинних документів, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків (внеску) протягом установлених строків їх зберігання та/або ненадання платником оригіналів документів чи їх копій за період, що перевірявся;
частина друга пункту 4 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI із змінами та доповненнями, а саме: неподання звітів за 2013 рік та 2020 роки та несвоєчасне подання звітів за 2015, 2016, 2018, 2019 роки;
пункту 177.5 статті 177 ПК України, а саме: за 2017, 2018 та 2019 роки декларації про майновий стан і доходи подані несвоєчасно, а саме: за 2017 рік подана 21 липня 2020 року (термін подання 02 лютого 2018 року), за 2018 рік подана 21 липня 2020 року (термін подання 11 лютого 2019 року), за 2019 рік подана 21 липня 2020 року (термін подання 10 лютого 2020 року);
підпункту 1 пункту 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI із змінами та доповненнями, а саме: перевіркою встановлено факт несвоєчасної сплати єдиного внеску (код платежу 71040000).
Зважаючи на виявлені порушення, відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення: від 22 листопада 2024 року за № 026704/2407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 565 460,36 грн., за № 026705/2407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - військовий збір на загальну суму 9 412,52 грн., за № 026703/2407, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 1 020 грн. за незабезпечення зберігання первинних документів, а також інших документів з питань обчислення і сплати належних сум податків;за № 026706/2407, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 680 грн. за несвоєчасне подання декларації про майновий стан та доходи за 2018-2019 роки, за № 026702/2407, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 340 грн. за неподання повідомлень за формою 20 ОПП, за № 026743/2407, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 181 256 грн. за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних, за № 026741/2407, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 453 140,00 грн.; рішення від 22 листопада 2024 року за № 026712/2407, яким до позивача застосовано штрафні санкції та нараховано пеню за несплату єдиного внеску на загальну суму 3 401,42 грн. за № 026710/2407, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 680 грн. за неподання звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, за № 026709/2407, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 132 867,83 грн. за донарахування сум внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 листопада 2024 року № Ф-026707/2407 (т.1а.с.41-56).
Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх у судовому порядку.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням рекомендацій Верховного Суду, суд зазначає таке.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює та визначає ПК України.
Відповідно до статті 21 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями) (далі - ПК України) посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно вимог ст.79.2 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику), а також письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року № 727 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків (далі Порядок № 727).
Згідно до пункту 3, 4, 5 розділу II Порядку 727, акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Згідно до підпункту 2 пункт 4 розділу III Порядку 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:
викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;
викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з первинними документами, бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
зазначити інформацію щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документи та інформацію, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформацію щодо наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності платника податків;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів, документів податкового та/або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;
у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;
у разі відмови платника податків, посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків, посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки;
у разі надання платником податків, посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.
Таким чином, у випадку встановлення в ході проведення документальної перевірки порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контролюючий орган повинен скласти акт перевірки, у якому чітко описати виявлені порушення з посиланням на первинні документи, які його підтверджують.
Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Текст акта документальної перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення.
Описова частина акта документальної перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта документальної перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2023 року у справі № 815/6819/14.
При цьому, суд наголошує, що суть документальної перевірки полягає саме у перевірці первинних бухгалтерських та податкових документів, які підтверджують правильність нарахування платником податків податкових зобов`язань, та такі висновки не можуть ґрунтуватись на припущеннях.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що на адресу позивача направлено повідомлення про проведення перевірки та копію відповідного наказу про проведення зазначеної перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Так, відповідно до статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті ПК України, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно інформаційних баз даних, що знаходяться в розпорядженні контролюючого органу на момент призначення та проведення перевірки, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Саме на вказану адресу і направлено повідомлення про проведення перевірки та копію наказу позивачу.
Крім того, на вказану адресу направлено позивачу запит від 22.01.2024 №494/6/09-19-24-06 щодо надання первинних документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів з метою проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання та сплати податків і зборів, укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства та правильності нарахування та обчислення за період з 01.01.2017 по 30.07.2020 та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 26.11.2013 по 30.07.2020. 
Вказаний запит був залишений без реагування. 
В контексті наведеного, суд зазначає, що відповідачем не допущено порушень вимог податкового законодавства щодо належного повідомлення позивача про підстави та початок проведення перевірки, а також в частині надання можливості подання до перевірки первинної бухгалтерської документації на підтвердження здійснення позивачем господарської діяльності.
Водночас, судом встановлено, що як на момент направлення документів (наказу та повідомлення про проведення перевірки), так і на момент проведення перевірки та направлення відповідного акта, складеного за результатами перевірки, позивач перебував на стаціонарному лікуванні та проходив огляд медико-соціальної експертної комісії (т.2 а.с.102-104, 189-203).
Наведене дає підстави суду сформувати висновок про те, що позивач в силу об`єктивних обставин, був позбавлений можливості оскаржити підстави проведення перевірки, подавати до перевірки первинну документацію на підтвердження здійснюваної ним господарської діяльності, а також, у строк визначений податковим законодавством, подати заперечення до акта перевірки.
Як наслідок, суд зазначає, що єдиним способом доведення дотримання позивачем вимог податкового законодавства під час здійснення ним господарської діяльності, є саме оскарження податкових повідомлень-рішень, рішень та вимоги, які є предметом оскарження у даній справі, з одночасним поданням до суду первинної документації, яка з об`єктивних причин не могла бути подана до перевірки та, як наслідок, взята перевіркою до уваги.
Надаючи оцінку висновкам перевірки щодо виявлених порушень, в сукупності з наданими до суду позивачем письмовими доказами, суд зазначає таке.
Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст. 44 ПК України).
При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Положеннями підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України. Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Проведеною плановою документальною перевіркою встановлено, що в даному випадку відбулося заниження чистого оподатковуваного доходу через включення до витрат сум, що документально не підтверджені.
Таким чином, проведеною плановою документальною перевіркою ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення частини 2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 року із змінами та доповненнями, в результаті проведеною перевіркою визначено податкове зобов`язання з єдиного внеску.
Суд зазначає, що у підпунктах 177.4.1 - 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України наведено перелік витрат, які визнаються такими, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, а саме:
витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Надані позивачем письмові докази вказують на те, що здійснені ним господарські операції в межах підприємницької діяльності у періоді, який вказано в акті документальної невиїзної перевірки, підтверджуються належним чином оформленими первинними документами. 
Так, придбання товарів, а саме - дров паливних, позивач здійснював у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , підтвердженням придбання яких слугують відповідні первинні належним чином оформлені документи - видаткові накладні.
За поставлений товар позивач здійснював розрахунок з даним постачальником у готівковій формі, що підтверджується належним чином оформленими квитанціями до прибуткових касових ордерів, які містяться в матеріалах справи.
Подальшу реалізацію придбаного товару позивач здійснював в користь юридичних осіб покупців, а саме: Прикарпатський національний університет ім. В. Стефаника; КУ Територіальний центр соціального обслуговування; Снятинський ПНІ; КНП ІФОДКЛ ІФ ОР.; БО "Благодійний фонд сприяння розвитку системи ОЗ та вдосконалення медичного обслуговування населення"; ПП "ЕНЕРГІЯ-ВВ"; ТОВ "КОЛОВЕКТОР".
Розрахунки вказаних покупців з позивачем проведено повністю у безготівковій формі.
Інформація щодо нарахованих та виплачених доходів за результатами здійснених господарських операцій у 2017-2019 роках підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2019 року.
Як наслідок, відповідачем донараховано за результатами невиїзної перевірки податок з доходів фізичних осіб, військовий збір, єдиний соціальний внесок, ПДВ, суми яких відображені у спірних податкових повідомленнях рішеннях, безпідставно. 
Суд вказує, що відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:
витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
документально не підтверджені витрати.
Однак, контролюючим органом не зазначено, які саме інші витрати були протиправно включено позивачем до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи.
Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду й висновки відповідача щодо перевищення позивачем реєстраційного ліміту в сумі 1,0 млн. грн. та виникнення у нього, в зв`язку з цим, обов`язку зареєструватись платником ПДВ, реєстрації податкових накладних тощо, що вказує на порушення позивачем п.п. "б" п. 185.1 ст. 185 та п.п. "б" п. 187.1 ст. 187, п.201.1, п.201.7 Податкового кодексу України.
Натомість, надані позивачем до суду письмові докази, підтверджують укладення 01.07.2018 між ним, як Позичальником та Приватним підприємством "ЕНЕРГІЯ-ВВ", як Позикодавцем, договору поворотної фінансової допомоги на загальну суму 680 000,00 грн., за яким позивачу перераховано на розрахунковий рахунок у 3-му кварталі 2018 року в сумі 300 000,00 грн. та у 1-му кварталі 2019 року в сумі 380 000,00 грн.
03.01.2019 між позивачем, як Позичальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОЛОВЕКТОР", як Позикодавцем укладено договір поворотної фінансової допомоги на загальну суму 290 000,00 грн., які було перераховано на розрахунковий рахунок позивача. 
Отримані за вказаними договорами суми позики, не можуть вважатися сукупним доходом фізичної особи, а є коштами, які отримує платник податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковими до повернення (п.п. 14.1.257 ПКУ).
В контексті вищевикладеного, суд зазначає, що висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, щодо відсутності документального підтвердження позивачем витрат, понесених за результатами господарської діяльності та, як наслідок, заниження чистого доходу, який підлягає оподаткуванню, не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час розгляду даної справи судом.
Як наслідок, слід визнати протиправними та скасувати рішення прийняті відповідачем на підставі висновків перевірки.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 12 112,00 грн, що підтверджується квитанцією від 19.01.2025 (т.1 а.с.60).
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 12 112,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення 22.11.2024 № 026704/2407, № 026705/2407, № 026703/2407, № 026706/2407, № 026702/2407, № 026743/2407, № 026741/2407, рішення від 22.11.2024 № 026712/2407, № 026710/2407, № 026709/2407 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.11.2024 № Ф-026707/2407.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) гривень 00 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя   Матуляк Я.П. 

Рішення складене в повному обсязі 17 липня 2026 р.