Справа № 503/918/26
Провадження №3/503/474/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділу поліцейської діяльності №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 1732 КУпАП,

встановив:
17.05.2026 року близько 19:00 години в АДРЕСА_2  ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство економічного характеру відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме вивезла автомобілем разом із особа 1 (анкетні дані якої суд не вважає за можливе зазначати у змісті даної постанови), дитину на околицю м. Кодима та залишила його без нагляду наражаючи на небезпеку, у зв`язку з чим  ОСОБА_1 своїми діями вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст. 1732 КУпАП.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, –  ОСОБА_1 не з`явилася, про поважність причин неявки суду не повідомила, про місце і час розгляду справи була своєчасно сповіщена належним чином, у відповідності до вимог ст. 2772 КУпАП, шляхом надіслання їй судової повістки про виклик поштою за адресою її зареєстрованого та фактичного місця проживання, яка зазначена у змісті протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 180797 від 09.06.2026 року (а.с.2) та у її письмовому поясненні від 09.06.2026 року (а.с.9), які підписано нею без яких-небудь зауважень, зокрема щодо правильності зазначення її адреси, про що свідчить повідомлення № R068117965710 про вручення їй 27.06.2026 року рекомендованого поштового відправлення № R067211495917 (а.с.20). Також суд додатково повідомив ОСОБА_1 про судовий розгляд шляхом надіслання їй судової повістки у відповідності до Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, на два номери її телефону зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВБА № 180797 від 09.06.2026 року (а.с.2) та у її письмовому поясненні від 09.06.2026 року (а.с.9), які підписані нею без яких-небудь зауважень щодо правильності внесених до них відомостей, зокрема правильності зазначення номеру її контактних телефонів, про що свідчать відповідні довідки від 26.06.2026 року про доставку повідомлення у додаток «Viber». Окрім того, суд звертає увагу на те, що у змісті протоколу про адміністративне правопорушення Серії ВБА № 180797 від 09.06.2026 року (а.с.2), зазначено про повідомлення ОСОБА_1 , що розгляд справи відбудеться у Кодимському районному суді із проставленням останньою свого підпису про ознайомлення з місцем розгляду справи. При цьому, ОСОБА_1 в зазначеному протоколі особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проставлений підпис також в графі про отримання другого примірника цього протоколу. Клопотань про відкладення розгляду справи від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на адресу суду не надходило. Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема, рішення «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. З аналізу постанови Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12 вбачається, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За перелічених вище обставин суд вважає, що неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на судовий розгляд не має поважних причин та свідчить про ухилення останнього від участі в судовому засіданні з метою створення штучних перешкод у розгляді справи, як обраний спосіб захисту. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, ч.2 ст. 268 КУпАП не визнає обов`язковою присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1732 КУпАП. У зв`язку з вище викладеним суд вважає за можливе розглянути справу під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступні обставини.
Згідно ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
При цьому, ч.2 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області від 25.12.2015 року (а.с.14), актовий запис № 250, матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 .
Таким чином наявними у матеріалах справи документами підтверджено ту обставину, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , як про це зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення Серії ВБА № 180797 від 09.06.2026 року (а.с.2).
Суб`єкти по відношенню до яких можливе вчинення домашнього насильства визначені спеціальним законом – Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.
Крім того, відповідно до пункту 14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
У зв`язку з чим суд вважає, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного правопорушення повністю доказана, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВБА № 180797 від 09.06.2026 року (а.с.2), який підписано ОСОБА_1 без яких-небудь заперечень викладених в них обставинах, а у графі пояснень по суті порушення зазначила, що з порушенням згодна; 
- копією роздруківки із бази «Армор» рапорту інспектора СРПП ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Владики Анастасії від 18.05.2026 року (а.с.3) про те, що 18.05.2026 року о 10:38 за адресою: АДРЕСА_3 особа 1 дебоширить, кричить у бік доньки, нецензурно лає її. Заявниця: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає поряд і чує це, по прибуттю на місце події встановлено, що неправомірні дії особа 1 відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме особа 1 виражається на адресу малолітнього ОСОБА_2 нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, виганяє з будинку. Мати хлопчика ОСОБА_1 ніяк не реагує на неправомірні дії особа 1. Наразі хлопчик перебуває у своєї старшої сестри ОСОБА_4 ;
- копією звернення т.в.о. начальника ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області Олександра Леванова № 175740-2026 (1168403) від 18.05.2026 року до директора КУ «Центр надання соціальних послуг» Кодимської міської ради (а.с.12), в якому просив організувати проведення первинної діагностики психоемоційного стану та потреб, особистісних особливостей постраждалої особи за фактом того, що 18.05.2026 року особа 1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно малолітнього ОСОБА_2 , 2015 року народження; 
- відповіддю директора КУ «Центр надання соціальних послуг» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 21.05.2026 року № 477 (а.с.13), в якому зазначено, що мобільною бригадою соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства було здійснено вихід за місцем проживання родини. Встановлено, що мати дитини залишила місце проживання, на даний час місце проживання її невідоме. Малолітній ОСОБА_2 , 2015 року народження, наразі перебуває у сім`ї сестри ОСОБА_5 . У зв`язку з відсутністю матері та неможливістю забезпечити проведення відповідної роботи з законним представником дитини, визначити потреби та провести первинну діагностику психоемоційного стану дитини у повному обсязі не вдалося;
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 від 18.05.2026 року (а.с.4), в яких остання підтвердила те, що особа 1 вчиняє домашнє насильство відносно малолітнього ОСОБА_2 , так 17.05.2026 року ОСОБА_1 , разом із особа 1, вивезли на смітник малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому особа 1 обзивав його, лаявся нецензурними словами, кричав, ображав. Після чого ОСОБА_3 викликала поліцію; 
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_6 від 20.05.2026 року (а.с.6), в яких останній підтвердив, що 18.05.2026 року знаходився в себе вдома, коли близько 10:50 години почув зі сторони своїх сусідів крики та зрозумів, що у них відбувається конфлікт. Особа 1 голосно кричав, матюкався та образив малолітнього ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 в свою чергу взагалі бездіяла. Обоє вони перебували у п`яному вигляді, так як особа 1 перед цим привіз додому цілу упаковку пива. Пізніше ОСОБА_6 чув, що вона разом з особа 1 вивезли малолітнього ОСОБА_7 за межі м. Кодима на смітник та залишили його там, але водночас із цим відзначив, що чи це дійсно так не знає; 
- поясненнями малолітнього потерпілого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 20.05.2026 року (а.с.6), наданими ним в присутності головного спеціаліста Служби у справах дітей Кодимської міської ради, в яких малолітній пояснив, що його мати ОСОБА_1 та особа 1 останнім часом часто почали вживати алкогольні напої (пиво) та влаштовувати між собою сварки. Так 17.05.2026 у ввечері, десь близько 19:00 години, його мати разом із особа 1 вживали алкогольні напої вдома, в цей час останній почав вимагати, щоб ОСОБА_7 читав книжку, але Він не хотів цього робити тому, що йому було нудно. Із-за цього особа 1 розлютився на це і почав на нього кричати та висловлюватися грубою нецензурною лайкою, був дуже агресивний, розмахував руками, а також зібрав його речі та одяг погрузив, це все в свій автомобіль, а потім сказав щоб Він також сідав. В свою чергу Він не став перечити особа 1, тому що боявся його і виконав його вимогу. Весь цей час його мати ніяким чином не перчила особа 1, а навпаки підтримувала всі дії особа 1, допомагала загружати його речі до автомобіля, а також постійного говорила що вже ухляла від нього. Після того як вони сіли в автівку особа 1 повіз їх на околицю м. Кодима у бік с. Лисогірка, де зупинився біля смітника, вийшов з машини відкрив йому двері і сказав виходити, що Він і зробив, а також дістав з багажника його речі, а мама дала йому буханку хліба, тарілку з битками і упаковку з кетчупом. Спочатку Він думав, що мама з особа 1 з ним шуткують, але коли вони його залишили, а самі поїхали, то йому стало страшно самому і через розгубленість Він плакав, кричав і просив про допомогу та не знав що робити. При цьому, Він не міг нікому поскаржитись, бо нікого не було поруч. Трішки згодом оговтавшись Він зібрав свої речі і пішов до своєї бабусі ОСОБА_9 і про все їй розповів, залишився у неї ночувати. Наступного дня бабуся зателефонувала до поліції і про все розповіла. На даний час Він тимчасово проживає у своєї сестри ОСОБА_5 , а де зараз його мати Він не знає;
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 від 20.05.2026 року (а.с.5), в яких остання повідомила, що 17.05.2026 року близько 19:30 години їй зателефонувала бабуся ОСОБА_10 та повідомила, що їхня матір ОСОБА_8 разом із своїм співмешканцем ОСОБА_11 , відносно її малолітнього брата ОСОБА_7 його мати з особа 1 вчинили домашнє насильство, перебуваючи в п`яному стані, висловлювалися до нього нецензурною лайкою, кричали, а також вивезли його на околицю м. Кодима, де залишили на смітнику самого. Після цього вона пішла до бабусі щоб забрали свого малолітнього брата до себе, по дорозі вона зі своїм співмешканцем зайшли до матері ОСОБА_1 , аби забрати деякі особисті речі ОСОБА_7 , то матір разом із особа 1 почали на неї кричати та прогнала з дому. З тих пір її молодший брат ОСОБА_7 тимчасово знаходиться в неї у дома, а де на даний час може перебуває їхня матір ОСОБА_8 їй не відомо, на телефонні дзвінки вона не відповідає; 
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_12 від 09.06.2026 року (а.с.8), в яких останній повідомив, що 17.05.2026 року у вечері вони з ОСОБА_1 їхали в с. Лисогірку до її онуків, дорогою ОСОБА_7 почав вередувати та на зауваження не реагував, тому вони вирішили його провчити і дещо налякати, висадили його з машини на околиці м. Кодима, а коли одразу повернулись, то Він уже пішов. Пізніше його співмешканка ОСОБА_8 дізналась, що Він знаходиться у старшої сестри і будь-якої загрози для нього немає. До речі на даний час Він так і продовжує тимчасово проживати у неї;
- а також письмовими поясненнями самої ОСОБА_1 від 09.06.2026 року (а.с.9), в яких остання пояснила, що 17.05.2026 року Вона з особа 1 вирішили поїхати в с. Лисогірку до її онуків в гості. По дорозі її малолітній син ОСОБА_7 почав себе погано поводити та був неслухняним і Вона з особа 1 вирішили його трішки налякати і по дорозі висадили його з автівки, а самі поїхали далі, а коли майже одразу повернулись, то його вже не застали. Пізніше Вона здогадалась, що син пішов на ночівлю до її старшої доньки ОСОБА_5 , тому вона впевнилась, що будь-якої загрози для нього не було. При цьому, Вона розуміє, що вчинила неправильно і більше так робити не буде. 
Водночас із цим суд відзначає, що у пункті 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 року у справі № 208/712/19 висловлено позицію про те, що положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.
Відтак суд вважає вище наведені письмові та усні пояснення учасників справи допустимими, належними, достатніми і достовірними доказами, внаслідок узгодженості внутрішнього змісту кожного із них та відсутності суперечностей між ними, що дозволяє суду зробити на їх підставі однозначні та переконливі висновки щодо дійсних обставин діяння.
Суд відзначає, що з огляду на пояснення ОСОБА_1 про те, що їй відомо, що її малолітній син ОСОБА_2 , після його залишення самого за межами населеного пункту, пішов на ночівлю до своєї старшої сестри ОСОБА_5 підтверджує те, що ОСОБА_1 втратила контроль над малолітнім сином, оскільки не є обізнаною про його долю на той час, так як у дійсності останній тоді пішов до своєї баби ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , де переночував і лише на наступний день після того старша сестра ОСОБА_5 забрала його тимчасово мешкати до себе. Зазначене відповідним чином характеризує ступінь байдужого ставлення ОСОБА_1 до свого діяння і його наслідків для малолітнього сина.
З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня її вини, майнового стану, не знаходячи обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає необхідним застосувати до порушника адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією за вчинення даного адміністративного правопорушення.
Водночас із цим суд вважає відсутньою необхідність направлення порушника на проходження програми для особи, яка вчинила домашнє насильство, відповідно до статті 39-1 цього Кодексу, з огляду на те, що у змісті протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1  раніше до адміністративної відповідальності не притягалася, а відтак відповідна подія домашнього насильства має разовий випадок, що в свою чергу дає суду підстави вважати, що сам факт притягнення порушника до адміністративної відповідальності за її діяння буде саме по собі достатнім запобіжним заходом без проходження відповідної програми.
Крім цього, згідно вимог ст. 401 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI передбачає, що ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюються у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись ст. 23-24, 27, 33-35, 401, 1732 ч.2, 213, 221, 246, 251-252, 268, 280, 283-284 КУпАП,

постановив:
Визнати  ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 1732 КУпАП і застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 45 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 765 (сімсот шістдесят п`ять) грн.
Роз`яснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений нею не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови, з наданням до суду в цей строк документа, який підтверджує його сплату. У разі несплати штрафу, постанову про його накладення буде звернуто для примусового виконання, а з порушника стягнуто подвійний розмір штрафу.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Д.В. Вороненко