| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/15951/24 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,-
В С Т А Н О В И Л А:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 09.02.2024;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов??язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 09.02.2024.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХII (надалі - Закон № 796-ХІІ).
Згідно з протоколом Позивача умовою призначення пенсії є положення пункту 1 статті 55 Закону № 796-XII (робота під час ліквідації аварії на ЧАЕС за списком № 1), згідно з якими учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним у встановленому порядку (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на три роки понад передбачений цією статтею.
Поруч з цим, питання призначення пенсії за Списком № 1 врегульоване частиною першою статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII), відповідно до якої на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, пенсія Позивачу була признана відповідно до приписів статті 55 Закону № 796-XII та статті 13 Закону № 1788-XII.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв?язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Керуючись своїм правом та досягнувши 60-річного віку, 09.02.2024 Позивач звернулася до Відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.
За результатом розгляду вказаної заяви Відповідач листом від 23.02.2024 №1000-0202-8/31955 повідомив Позивача про відсутність правових підстав для призначення Позивачу пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки при обрахунку пенсії Позивача, оскільки Позивачу вже була призначена пенсія за віком відповідно до Закон № 796-XII. З урахуванням цього, на думку Відповідача, пенсія Позивача обчислена відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства.
Позивач вважає такі дії незаконними та необґрунтованими, а тому її права підлягають захисту в судовому порядку, внаслідок чого нею подається цей позов до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Статтею 22 Конституції України передбачено, що закріплені в Основному Законі права і свободи людини і громадянина не є вичерпними, гарантуються державою та не можуть бути скасовані.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсія призначається зі зниженням пенсійного віку, установленого статтею 26 Закону № 1058-IV. До таких осіб, зокрема, належать учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження.
Зі змісту наведеної норми вбачається, що необхідною умовою для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до частини першої статті 55 Закону № 796-XII є підтвердження факту роботи особи у зоні відчуження протягом визначеного законодавством періоду.
З 01.01.2004 набрав чинності Закон № 1058-IV. Пунктом 13 його Прикінцевих положень передбачено, що у разі одночасного набуття особою права на пенсію відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про прокуратуру» та Закону № 1058-IV їй призначається одна пенсія за її вибором. При цьому порядок фінансування пенсій, призначених відповідно до спеціальних законів, визначається цими законами.
Відповідно до статті 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду України у солідарній системі призначаються такі види пенсійних виплат: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання, у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, та інвалідності з дитинства, а також пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 43 Закону № 1058-IV установлено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється відповідно до його норм на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід), інших документів, які містяться в пенсійній справі на час проведення перерахунку та відповідають вимогам раніше чинного законодавства, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.
Для такого перерахунку враховується заробітна плата (дохід), з якої пенсію було обчислено раніше, відповідно до документів, наявних у пенсійній справі, або, за вибором пенсіонера, заробітна плата за період, визначений абзацом першим частини першої статті 40 Закону № 1058-IV. При цьому заробітна плата для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.
За змістом статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка одночасно має право на різні види пенсій - за віком, по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, - призначається один із таких видів пенсії за її вибором.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання відповідної заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід), інших документів, наявних у пенсійній справі на момент такого переведення, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду України.
Водночас при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу, передбачені частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який використовувався під час призначення або попереднього перерахунку попереднього виду пенсії.
Системний аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що частина третя статті 45 Закону № 1058-IV регулює саме правовідносини щодо переведення з одного виду пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, на інший вид пенсії, також передбачений Законом № 1058-IV.
Отже, передбачене цією нормою збереження показника середньої заробітної плати стосується випадків, коли особа вже отримувала один із видів пенсії за Законом № 1058-IV і надалі переводиться на інший вид пенсії в межах того самого Закону. У такій ситуації показник середньої заробітної плати залишається тим самим, який застосовувався при призначенні або попередньому перерахунку пенсії.
Аналогічний правовий підхід викладено Верховним Судом у постанові від 17.04.2018 у справі № 348/2271/16-а.
Як установлено судом, позивачу раніше було призначено пенсію відповідно до Закону № 796-XII, тобто за спеціальним законом, який передбачає відмінні від Закону № 1058-IV підстави та умови пенсійного забезпечення. Натомість із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV позивач звернувся вперше.
За таких обставин звернення позивача не може розцінюватися як переведення з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, оскільки попередня пенсія була призначена на підставі іншого закону.
Відтак при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV підлягають застосуванню правила, установлені для первинного призначення такого виду пенсії, а не правила щодо переведення з одного виду пенсії на інший.
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:
Зп = Зс Ч (Ск : К),
де:
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії;
Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn);
К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Порядок визначення відповідних показників середньої заробітної плати встановлюється Пенсійним фондом України за погодженням із центральними органами виконавчої влади, які забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку та статистики.
При цьому положення частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV, які передбачають застосування при переведенні з одного виду пенсії на інший показника середньої заробітної плати, використаного під час призначення або попереднього перерахунку попереднього виду пенсії, до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.
Визначальним у цьому випадку є те, що позивач переходить не з одного виду пенсії, призначеної за Законом № 1058-IV, на інший вид пенсії в межах цього ж Закону, а звертається за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-IV після отримання пенсії, призначеної за Законом № 796-XII.
Отже, таке звернення за своєю правовою природою є первинним призначенням пенсії за Законом № 1058-IV, а тому під час її обчислення має застосовуватися актуальний показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням цієї пенсії.
Відповідно до встановлених у справі обставин позивачу раніше було призначено пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі Закону № 796-XII, який установлює відмінні від Закону № 1058-IV підстави, умови та порядок пенсійного забезпечення.
При цьому із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV позивач звернулася вперше.
За таких обставин пенсія позивача за Законом № 1058-IV підлягає обчисленню як така, що призначається вперше за цим Законом, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Оскільки із відповідною заявою позивач звернулася у 2024 році, при обчисленні пенсії має застосовуватися показник середньої заробітної плати за 2021- 2023 роки.
Вирішуючи спір, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2018 у справі № 428/450/17, відповідно до якої у разі, якщо особі до досягнення загального пенсійного віку було призначено та виплачувалося пенсійне забезпечення іншого виду і на підставі іншого закону, її подальше звернення після досягнення загального пенсійного віку за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV не є переведенням з одного виду пенсії на інший у межах цього Закону. У такому випадку пенсія повинна обчислюватися відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV як вперше призначена.
Зазначений підхід підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17.
Аналогічні висновки щодо застосування частини другої статті 40 Закону № 1058-IV викладено Верховним Судом у постановах від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17, від 18.01.2019 у справі № 577/5237/16-а, від 10.04.2019 у справі № 211/1898/17 та від 10.07.2018 у справі № 520/6808/17.
Таким чином, у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування положень частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV щодо збереження показника середньої заробітної плати, який використовувався при призначенні попередньої пенсії, оскільки попереднє пенсійне забезпечення позивача було призначене не за Законом № 1058-IV, а відповідно до спеціального Закону № 796-XII.
Крім того, суд ураховує, що у випадку, коли рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнані протиправними, а закон передбачає лише один правомірний варіант подальшої поведінки такого суб`єкта, зобов`язання його судом учинити конкретні дії не є втручанням у дискреційні повноваження.
За таких обставин зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням належного показника середньої заробітної плати спрямоване на ефективне відновлення порушеного права позивача та не може розцінюватися як підміна судом повноважень суб`єкта владних повноважень.
Порядок звернення за призначенням пенсії врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846.
Відповідно до пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії є день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У випадку направлення заяви поштовим відправленням днем звернення вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, за винятком випадків, прямо передбачених цим Порядком.
Як установлено судом, із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону № 1058-IV позивач звернулася 09.02.2024.
Отже, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідного органу Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 09.02.2024 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2021- 2023 роки.
Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення адміністративних справ здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи учасників справи у наданні доказів і доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.
За змістом частини другої статті 73 КАС України предмет доказування охоплює обставини, якими обґрунтовуються заявлені вимоги та заперечення, а також інші обставини, що мають значення для розгляду справи та підлягають установленню під час ухвалення судового рішення.
Достатніми є докази, сукупність яких дає можливість зробити висновок про наявність або відсутність обставин, що входять до предмета доказування. Оцінку достатності таких доказів суд здійснює відповідно до свого внутрішнього переконання з урахуванням положень статті 76 КАС України.
Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено загальне правило, за яким кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на такого суб`єкта покладається обов`язок довести правомірність оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти позову.
У цій справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та достатніми доказами правомірність застосування до позивача правил переведення з одного виду пенсії на інший замість правил первинного призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Отже, системно проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оцінивши встановлені обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про пред`явлення позову до неналежного відповідача є необґрунтованими, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко