НОВОАРХАНГЕЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Слави, 26, смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, 26100, тел.(255)2-19-38
е-mail: inbox@na.kr.court.gov.ua, сайт: https://na.kr.court.gov.ua, Код згідно з ЄДРПОУ 02896957 

01.07.2026 394/865/25
2/394/132/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі
головуючого судді Краснопольської Л.П.
за участю секретаря судового засідання Довгої С.В.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
представника відповідача ОСОБА_3 
відповідача ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Новоархангельськ в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ,-
В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позицій учасників справи.
Представник позивача звернулась до Новоархангельского районного суду Кіровоградської області із позовом про позбавлення батьківських прав.  Зазначивши, що її мати ОСОБА_4 проживала у шлюбі із ОСОБА_5 . Від цього шлюбу народилася донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 29.08.2024 року відповідачка виїхала на заробітки до Республіки Грузія разом із своєю дочкою ОСОБА_1 , відповідачка нав`язувала своїй дочці думки про те, що батьку вона не потрібна, розірвавши її дружні стосунки із друзями, змінила її звичне оточення, умови отримання освіти, країну та умови проживання. Під час проживання за кордоном відповідачка змушувала ОСОБА_1 сидіти вдома, забороняла самій виходити на вулицю, з нею спільний час не проводила, неодноразово залишала її саму в квартирі на всю ніч. Позивачка неодноразово бачила, що відповідачка закривалася в окремій кімнаті із стороннім чоловіком, який приходив в їх квартиру, розуміючи що мати зраджує її батьку. Відповідачка повідомила дочку, що знайшла замість чоловіка іншого і хоче з ним проживати в Грузії, а з її батьком розірвати шлюб. Позивачка, висловивши протест проти вищезазначеного, у відповідь отримала від відповідачки принизливі слова й нецензурну лайку, після чого відповідачка застосувала фізичну силу до ОСОБА_1 . Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2024 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано. Судовим наказом Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2024 року, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неовнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка фактично останній рік не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про стан здоров`я доньки, не приймає участі в її виховані, не займається її розвитком, з моменту розірвання шлюбу не бачиться та не спілкується з нею, матеріально не підтримує. З жовтня 2024 року батько, ОСОБА_5 , самостійно опікується донькою: забезпечує її утримання, виховання, піклується про стан її здоров`я та створює стабільні й гармонійні умови для життя.
Представник позивачки просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14.08.2025 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2025 року було відкладено підготовче судове засідання.
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 12.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник третьої особи – Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив провести засідання, без участі представника Служби. Надали суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав.
Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. 
Позиції сторін у справі.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що її позов не про конфлікт її батьків, його подала вона особисто з метою захисту своїх прав. Безпідставними є висловлювання про те, що мали місце побої з боку тата та постійні виклики поліції, розповіді мами про те, що вона завжди про мене піклувалася - неправда.На словах мати казала, що діти не повинні брати участь у конфліктах, при цьому змушувала її бути її захисником перед ним і перекладала відповідальність захищати перед батьком, а також докоряла, що позивач не захищає матір перед батьком, як її старший брат. Мати ніколи не цікавилась життям дочки, вона обмежувалась оглядом щоденника з хорошими оцінками, попри те, що в школі, через сімейні проблеми її вважали «самою неврівноваженою дитиною». Цьогоріч вона закінчує школу та має намір надалі здобувати вищу освіту. Проте через те, що відповідачка є її біологічною матір`ю, вона позбавлена цілої низки пільг, стипендій, міжнародних грантів, передбачених для дітей, які виховуються одним із батьків, це при тому, що відповідач жодної участі в вихованні та матеріальному забезпеченні не бере. Вона має намір працювати виключно в державному секторі, роботі, де передують численні перевірки не тільки майбутнього робітника, а і його найближчих родичів, а репутація біологічної матері із численними заборгованостями та заблокованими виконавчими службами рахунками може завадити в цьому. Для неї це юридичний захист від шантажу у майбутньому, тому, що не поставивши крапку у взаєминах із біологічною матір`ю, остання зможе вимагати на аліменти на своє утримання або зможе претендувати на її майно. Зазначила, що Орган опіки та піклування підійшов до проблеми в сім`ї формально, повіривши материнським сльозам та перекрученим фактам.
Але оскільки в цьому суді вирішується її майбутнє, тому просила ухвалити рішення в її інтересах і задовольнити її позов про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо неї. Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на те, що приводом звернення до суду було систематичне невиконання матір`ю її батьківських обов`язків, зокрема мали місце постійні сварки, здійснення емоційного насильства, погрози вчинення фізичного насильства, саме такі обставини послужили причиною, що у позивача виникло непереборне бажання звернутися до суду за захистом своїх прав, тому, що подальше її спілкування, підтримання родинних зв`язків матір`ю були некомфортними емоційно. Разом з тим зазначила, що відповідачка свідомо не сплачує аліменти, стягнуті з неї судовим наказом, через це має значну заборгованність перед позивачкою, вважає що це є також підставою для позбавлення відповідачки її батьківських прав.
Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що обставинами, які передували подачі позову та вважає ці дії штучно створеними, такими, що не відповідають реальним інтересам моєї доньки ОСОБА_6 . Вона завжди любила свою доньку, піклувалася про неї та брала активну участь у її житті, з раннього дитинства займалася її здоров`ям, навчанням, розвитком, емоційним станом та майбутнім. ОСОБА_6 відвідувала навчальні заклади, спортивні заняття, музичну школу, IT-школу, вивчала іноземні мови. Вона підтримувала її здібності, допомагала їй розвиватися, супроводжувала її, цікавилася її життям і завжди намагалася створити для неї умови, у яких вона могла б рости, навчатися і відчувати себе потрібною та захищеною. Ніколи раніше не було жодних зауважень ні з боку дитячого садочка, ні школи, ні служби у справах дітей, ні з боку інших установ. Навпаки, її завжди сприймали як матір, яка відповідально ставиться до дитини. Сусіди та люди, які бачили стосунки з донькою, також відзначали добре ставлення до дитини. Колишній чоловік раніше також не висловлював претензій щодо виховання доньки, він був обізнаний про її життя, навчання, розвиток, але не заперечував проти такого виховання і не заявляв, що вона нібито становить для дитини небезпеку. Тому звинувачення, які з`явилися пізніше, вважає вигаданими та такими, що були використані ним лише для досягнення власної мети. Після розриву стосунків колишній чоловік поводився принизливо та агресивно, виганяв, ображав словами, викидав мої речі, забрав гроші, які були призначені для придбання квартири, у сім`ї з його боку були приниження, психологічний тиск, навіть двічі була змушена викликати поліцію. Коли донька перебувала нею у Грузії, колишній чоловік матеріально не допомагав, водночас, коли його в Україні зупинили працівники ТЦК, він почав телефонувати доньці, говорити їй, що його можуть убити, та емоційно тиснути на неї, він почав переконувати її приїхати до Києва, незважаючи на небезпеку, яка існувала в Україні. На той момент не розуміла, що це може бути частиною плану, спрямованого на використання дитини у його власних інтересах, згодом зрозуміла, що він намагався переконати доньку допомагати йому. Він обіцяв їй навчання за кордоном, найкращі навчальні заклади та інші переваги, якщо вона буде на його боці. Після його телефонних розмов із донькою вона почала помічати зміни в її поведінці: вона ставала більш агресивною, напруженою, і це дуже відрізнялося від того, якою вона була раніше. Потім колишній чоловік запропонував відправити доньку зі своєю сестрою на відпочинок на ОСОБА_7 . До Грузії приїхала сестра колишнього чоловіка щоб супроводжувати дитину. Вона нічого поганого не підозрювала, довірилася їй і дозволила доньці поїхати на відпочинок, під час перебування на ОСОБА_8 щодня спілкувалася, надсилала фотографії та розповідала, що тітка говорила їй речі, спрямовані проти неї, зокрема, вона казала ОСОБА_6 , що без матері їй краще, що вона може робити все, що хоче, що мати її нібито напружує та обмежує. Після ОСОБА_9 сестра колишнього чоловіка відвезла доньку в Україну до батька. Після цього колишній чоловік заблокував мені можливість спілкування з дитиною. ОСОБА_10 були заблоковані, вона не могла нормально зв`язатися з донькою, не могла почути її, підтримати чи пояснити їй свою позицію. Крім цього, заблокованими виявилися також банківські картки – і чоловіка, і доньки. Після цього почали надходити повідомлення через застосунок «Дія» про те, що колишній чоловік подав спочатку подав позов про розлучення, потім про стягнення аліментів, та одразу за аліментами про позбавлення мене батьківських прав (справа 394/1165/24). Щоб обґрунтувати свої дії, він почав стверджувати, що вона нібито била дитину, вела аморальний спосіб життя та подавала їй поганий приклад. Категорично не погоджується з цими твердженнями, оскільки вони не відповідають дійсності. Вона працювала в клініці клітинної терапії, де мала повагу, у такій сфері неможливо було б працювати людині, яка поводиться аморально чи безвідповідально. Після того, як донька опинилася поруч із батьком, її життя почало змінюватися не на краще. Вона перестала нормально навчатися, її було виписано з гуртків, музичної школи, вона почала менше спілкуватися з друзями. Вважає, що дитину було втягнуто у конфлікт між дорослими і використано як інструмент для досягнення цілей її батька. На її думку, він психологічно впливав на неї, переконував її, що позбавлення материнських прав нібито дасть їй якісь переваги, він говорив, що держава буде їй допомагати, якщо вона залишиться без матері, а також переконував, що материнські права можна буде легко поновити, якщо це знадобиться. Вже протягом цього судового процесу, колишній чоловік вимагав щоб я визнала позов, і тоді донька почне зі мною знову спілкуватись, це є маніпуляцією дитиною. Катерина могла не усвідомлювати всіх наслідків таких дій, оскільки вона довіряла батькові і перебувала під його емоційним впливом. Але для неї, як для матері очевидно, що такі дії можуть мати негативний вплив на її психологічний стан, на її довіру до матері, на її розвиток і майбутнє.
Зазначила, що не заперечує право батька брати участь у житті дитини, але категорично проти того, щоб дитину налаштовували проти матері, використовували у дорослих конфліктах і змушували обирати між батьками, люблячий батько мав би захищати психіку дитини, а не втягувати її у судові процеси та переконувати виступати проти матері. Просила суд врахувати реальні обставини справи, вказавши, що її мета — не конфлікт із колишнім чоловіком, а захист доньки, її психологічного стану, її майбутнього з нею зв`язку, любить свою дитину і хоче, щоб вона мала право на матір, на правду, на підтримку і на спокійне життя без маніпуляцій та тиску з боку дорослих та не позбавляти її батьківських прав щодо її доньки.
Представник відповідача ОСОБА_3 суду пояснила, що підтримує позицію висловлену у відзиві та вважає, що головною причиною пред`явленого позову є намір батька позивачки, та колишнього чоловіка відповідачки ОСОБА_11 уникнути мобілізації, на підтвердження чого до відзиву додано аудіозапис розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також пояснення до аудіозапису, з яких вбачається, що батько Позивачки, ОСОБА_5 говорить, що ініціювання питання позбавлення своєї колишньої дружини, ОСОБА_4 , батьківських прав пов`язане з його наміром виїхати за кордон. 
Щодо тверджень позивача, що мати перестала спілкуватись, слід наголосити, що це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 неодноразово вказувала, в тому числі й надавала пояснення під час розгляду справи, що не хоче спілкуватись з матір`ю. Крім цього, це підтверджується письмовими доказами, наявними у справі, а саме Висновком органу опіки та піклування, в якому за результатом співбесіди з ОСОБА_1 встановлено, що не спілкуватися з матір`ю – це її свідомий вибір. 
Щодо ненадання грошових коштів на утримання також спростовується тим, що ОСОБА_4 просила колишнього чоловіка надати реквізити куди сплачувати аліменти, проте він зауважував що це не обов`язково, потреби в аліментах нема і це взагалі добровільно, вказане підтверджується електронними доказами наданими відповідачем, а саме аудіозаписом розмови, доданої до матеріалів справи. Як адвокату, цілком очевидно, що це було зроблено навмисно для створення видимості ухилення відповідачки від утримання дитини. Вступивши у справу, як адвокат направляла дві серії адвокатських запитів про надання реквізитів для добровільної сплати коштів за судовим наказом: до ОСОБА_12 (на електронну адресу зазначену у позові), та до її батька ОСОБА_11 (на адресу за якою вони проживають, вказану у позові), а також до адвокатів – спочатку ОСОБА_13 , а потім до ОСОБА_14 . І хоча адвокатські запити були отримані, відповідь ані ОСОБА_15 , ані ОСОБА_12 не надали. Адвокати ж відмовили у наданні запитуваної інформації, посилаючись на те що це банківська таємниця.
В судовому засіданні представник позивача не довела жодної із обставин зазначеній у ст. 164 СК України, щодо реальної підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її доньки. Так, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ані з позовної заяви, ані з пояснень позивачки в судовому засіданні так і не зрозуміло, так в чому ж проявляється ухилення ОСОБА_16 від виховання своєї доньки? Може в тому, що вона переймалася її безпекою, вивозячи в Грузію? Може, в тому що вона обмежувала самостійне пересування доньки в незнайомому місті незнайомої країни? Вважає, що відповідачка належними та допустимими доказами довела свій інтерес до дитини, намагання спілкуватися з нею, крім цього вживала заходів до налагодження стосунків через застосування медіації, які не знайшли відклику у іншої сторони. За вказаних обставин, позов є необгрунтованим та не підлягає задоволенню.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що предметом спору в даному провадженні є особисті немайнові обов`язки і права батьків та дітей. 
Як встановлено судом, дочка, щодо якої вирішується питання про позбавлення її матір батьківських прав: ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 07, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.06.2009 року, виданого Березівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області, де в графі батько зазначено – « ОСОБА_5 », в графі мати – « ОСОБА_4 » (а.с. 20).
Відповідно до копії довідки Смолінської селищної ради № 1439 від 12.12.2024 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).
Копією договору позички житлового будинку від 01.09.2024 року передано в безоплатне користування ОСОБА_5 житловий будинок по АДРЕСА_2 строком на 1 рік (а.с. 16-19).
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15.11.2024 року шлюб між ОСОБА_4  та ОСОБА_5 розірвано, рішення набрало законної сили 20.12.2024 року (а.с. 21-23).
Судовим наказом Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2024 року, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання не повнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий наказ набрав законної сили 03.02.2025 року (а.с. 24-25).
Копія заява ОСОБА_5 від 17.12.2024 року до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 (а.с. 26-29).
Копією листа Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 від 10.04.2025 року, ОСОБА_5 відмовлено у надані зазначеного висновку (а.с. 30-31).
Відповідно до копії довідки Медичного центру ТОВ «ЕКСПІО» від 29.05.2025 року, ОСОБА_1 встановлений діагноз – тривожнодеперсивний стан з тенденцією до само ушкодженої поведінки (а.с. 33).
Згідно копій довідок від ФОП ОСОБА_17 від 06.12.2024 року, ОСОБА_18 сплатив курси навчання англійської мови ОСОБА_1 (а.с. 34-37).
Копією договору про комбіновані послуги у сфері освіти, розвитку та розваг дитини № чк1808/2024 від 09.06.2024 року укладеним між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_17 встановлено, що останнім надано послуги у сфері позашкільною освіти та розвитку дитини терміном з 22.06.2024 року по 01.07.2024 року для ОСОБА_1 (а.с. 38-44).
Копією договору № 100324082107 від 21.08.2024 про надання освітніх послуг укладеним між ОСОБА_5 та ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ «ОПТИМА», останнім надано освітні послуги для ОСОБА_1 (а.с. 44-47).
Відповідно до копій квитанцій з АТ «Універсал Банку», ОСОБА_5 здійснювалися перекази коштів до медичних закладів, всього 26 квитанцій (а.с. 48-73).
Копією договору про надання послуг №G1804054060 від 24.06.2024 року укладеним між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_19 стало відомо, що ОСОБА_1 надано послуги у сфері ІТ освіти за напрямком Full Stack Online «проведення занять, перевірка домашніх та практичних завдань, надання доступу до теоретичних та практичних матеріалів за даним напрямком та інше» (а.с. 74-84).
Факт перерахування коштів ОСОБА_5 на рахунок ТОВ «ЦЕНТР ОСВІТИ «ОПТИМА» в сумі 29 925,00 грн. підтверджується копією платіжної інструкції №0.0.3844659236.1 від 24.08.2024 року АТ КБ «Приват Банк» (а.с.86).
Висновком органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 14.01.2026 року №106-596, враховуючи інтереси дитини та вимоги законодавства, визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітньої ОСОБА_1  (а.с. 17-19 том №ІІ).
Представником відповідача 18.11.2025 року до Новоархангельського районного суду подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд у задоволені позову відмовити (а.с.140-215).
Заявою Орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області від 20.11.2025 року повідомлено, що відповідачка ОСОБА_4 на території Новоархангельської громади не проживає з 2003 року. Будь яка інформація щодо її зареєстрованого та фактичного місця проживання не відома. У зв`язку з чим на дати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 не має можливості (а.с.216).
При розгляді даної заяви судом застосовані норми права.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. 
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями вказаної статті також визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини сьома, восьма, дев`ята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно ст. 165 СК України правом на звернення до суду про позбавлення батьківських прав наділені один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Одними із завдань СК України є утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. 
Згідно ст. ст. 164, 171 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко з нею поводяться, є хронічними алкоголіками або наркоманами та вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. При цьому, дитина, яка може висловлювати свою думку, має виказати її з цього приводу, але суд має право постановити рішення всупереч думці дитини. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. 
Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав`особи, можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбаченихст. 164 СК. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 р. Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).   Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22; від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 Верховний Суд зауважив на необхідності врахування об`єктивних причин неможливості активної участі одного з батьків у житті дитини, зокрема, проживання та роботу в іншому місті, існування між батьками неприязних стосунків, що може вказувати про недоведеність позивачем свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, з якого вбачається: Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його дитиною, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 05 червня 2024 року в справі № 722/225/23 зазначено, що та обставина, що ОСОБА тимчасово перебуває за кордоном, не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів, між інтересами дитини та батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Інші доводи сторін, які були висловлені в судовому засіданні, судом не аналізуються та не спростовуються, оскільки не впливають на висновки суду по вказаному спору.
Мотиви суду.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку.
За викладеними у позові обставинами відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків, усі питання щодо виховання та навчання, матеріального забезпечення дитини вирішуються батьком позивачки, відповідач фактично не спілкується з дитиною, не бере участі у її вихованні, турботі про фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я та забезпечення необхідних умов для життя.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно своєї доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відсутні також докази ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини. В судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Саме лише твердження позивача про те, що відповідачка знаходиться за кордоном та не займається вихованням дитини не є належним підтвердженням систематичної винної поведінки відповідача та ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Проживання матері окремо від дитини не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.
Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.
На думку суду, позбавлення відповідачки батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина залишилася без матері. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з матір`ю не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому.
Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 зазначив «Непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.
Поведінка відповідача і бажання повністю змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків вказують на небайдужість до долі доньки і намагання налагодити стосунки з нею. Також позиція ОСОБА_4 при розгляді спору та прийняті нею заходи для пошуку можливостей для спілкування з донькою, навіть заперечення проти позбавлення батьківських прав відносно дитини переконливо свідчать про небайдужість та інтерес до дитини, бажання брати активну участь у її житті.
У ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком свої обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини.
Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав від 20.01.2026 року зроблений після належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, є достатньо обґрунтованим та містить достатні підстави для прийняття саме такого висновку про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини. 
Поряд з цим не заслуговують на увагу доводи представника позивача ОСОБА_2 щодо критичної оцінки висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав. 
За вказаних обставин, суд погоджується з висновком органу опіки і піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_4 батьківських прав.
Щодо посилання представника позивача на несвоєчасну сплату аліментів та наявну заборгованість, суд зазначає наступне.
Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення і свідчить про спонукання матері до надання дітям належного матеріального утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 199/5032/16-ц).
Суд звертає увагу, що відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Крім цього, під час судового розгляду справи судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідачка не бажає чи об`єктивно не в змозі виховувати дитину, тим більше «злісно» ухиляється. На перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. 
В таких правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної обставини без формального та уніфікованого підходу.
У позові вказувалося про те, що мати не проявляє до дитини своєї батьківської турботи та піклування про її фізичний і духовний розвиток, не бере участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавилася успіхами у розвитку здібностей до навчання та припинила будь-яке спілкування з дитиною.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Таких доказів суду не надано, а відтак і не встановлена винна поведінка відповідачки по справі. 
Разом з тим, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вбачає, що дії сторін, у даному випадку, мають за мету не захист інтересів малолітньої дитини, а втілення в життя власних інтересів, спрямованих на досягнення певної мети.
Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, за умови відсутності обґрунтованих підстав, з метою уникнення призову на військову службу під час мобілізації не відповідає засадам добросовісності дій учасників цивільних правовідносин.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилися учасники справи, не є невиправною і може бути змінена на краще внаслідок докладання відповідачем зусиль щодо активного виконання обов`язків щодо виховання дитини.
Суд критично оцінює посилання сторони позивача про те, що позбавлення гарантуватиме найкращих інтересів дитини щодо навчання, охорони здоров`я, можливості виїзду дитини за кордон без необхідності отримання згоди матері, тощо. Зокрема не доведено, що виключно батько може забезпечити так можливості та, крім того, після введення воєнного стану процедура виїзду дитини за кордон була спрощена та можлива за участі органу опіки та піклування без необхідності отримання згоди іншого з батьків.
Також судом не встановлено фактів вчинення відповідачкою будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення нею будь-якої моральної чи фізичної шкоди, відтак суд не вбачає, що наявність зв`язку відповідачки як матері з дитиною становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я, розвитку чи призведе до розвитку доньки в неблагополучному середовищі. Збереження за відповідачкою батьківських прав відносно дитини задля забезпечення права на батьківське піклування і виховання відповідає її найкращим інтересам. Разом з цим враховується, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини не можливо, позбавлення батьківських прав не відповідатиме критерію пропорційності.
Слід зазначити, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Однак суд вважає, що думка дитини, в даному випадку позивачки, не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через свій вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити відповідачці, що з урахуванням відносин, що склалися між нею та дитиною, вона повинна застосовувати ініціативу у поновленні постійних батьківських відносин з нею, вживати дієві заходи щодо прийняття участі у її вихованні, проявляти турботу, у разі перешкоджання у зустрічах та спілкуванні з дитиною, звертатися до органів опіки та піклування за допомогою в організації таких зустрічей, визначення їх часу та місця, а в разі необхідності до суду.
Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на свою доньку, спричинення дитині будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст.164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.
Розподіл судових витрат.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають, слід залишити їх за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.150,164 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 10-13,259,263-265,268 ЦПК України, суд, –
У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Судові витрати вважати фактично понесеними.
Рішення може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Копію даного рішення направити учасникам справи.
Ідентифікаційні дані учасників:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована по АДРЕСА_1 та фактично проживає: АДРЕСА_3 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована по АДРЕСА_4 
Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в м. Києві державної адміністрації,  місцезнаходження: вул. борисоглібська, 14 м. Київ, код ЄДРПОУ 37393756.

Дата складення повного тексту рішення - 09 липня 2026 року.

Суддя