Справа № 676/2960/26
Провадження № 2/674/915/26

РІШЕННЯ
іменем України 
07 липня 2026 року м. Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Барателі Д.Т., за участі секретаря судового засідання Бойчук С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (ціна позову 116955,04 грн),
в с т а н о в и в :
До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області (з передачею за підсудністю від Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області) надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" (далі – позивач) до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 116 955,04 грн за кредитним договором № 320435326 від 06.08.2023 (далі – кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2 662,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором – товариством з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА". За результатами укладення послідовного ряду договорів факторингу право вимоги за цією заборгованістю перейшло до позивача.
Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі та про витребування доказів у акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (АТ "ПУМБ") на підтвердження належності відповідачу платіжної картки, на яку зараховано кредитні кошти.
Ухвалою від 18.05.2026 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та витребував від АТ "ПУМБ" відомості щодо належності відповідачу платіжної картки та підтвердження зарахування на неї коштів у сумах 10 300,00 грн, 9 700,00 грн та 5 000,00 грн у період з 06.08.2023 по 12.08.2023.
На виконання ухвали суду АТ "ПУМБ" листом від 28.05.2026 № КНО-07.8.5/9272БТ повідомило, що платіжна картка, на яку надходили зазначені кошти, відкрита на ім`я відповідача до належного йому рахунку, а фінансовим номером телефону за цією карткою на час здійснення операцій був номер телефону, зазначений відповідачем у заявці на отримання кредиту; операції із надходження коштів у сумах 10 300,00 грн, 5 000,00 грн та 9 700,00 грн у період з 06.08.2023 по 07.08.2023 підтверджено виписками банку.
Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
06.08.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" (далі – первісний кредитор) та відповідачем у формі електронного документа укладено кредитний договір № 320435326 (далі – кредитний договір) у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом 25 000,00 грн. Договір та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, зокрема одноразовим ідентифікатором MJTY-9637, направленим відповідачу 06.08.2023 о 16:00:47 та введеним відповідачем 06.08.2023 о 16:01:02.
Перед укладенням кредитного договору відповідач самостійно подав заявку на отримання кредитних коштів, вказавши в ній свої персональні дані, реквізити платіжної картки та номер телефону, пройшов передбачену договором верифікацію, ознайомився з офертою, паспортом споживчого кредиту та правилами надання грошових коштів у позику, що є невід`ємною частиною кредитного договору, і надав згоду на укладення договору, що підтверджується долученими до матеріалів справи заявкою, алгоритмами дій позичальника та первісного кредитора в інформаційно-комунікаційній системі та довідкою щодо дій позичальника в цій системі.
Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі: 06.08.2023 надав відповідачу кредитні кошти у сумі 10 300,00 грн, а 07.08.2023 – додаткові транші у сумі 5 000,00 грн та 9 700,00 грн (всього 25 000,00 грн), перерахувавши їх на платіжну картку НОМЕР_1 , реквізити якої відповідач самостійно вказав при укладенні договору. Факт та дати перерахування коштів підтверджуються платіжними дорученнями, довідками первісного кредитора про здійснені платіжні операції та розрахунком заборгованості. Крім того, ці обставини незалежно підтверджено відповіддю АТ "ПУМБ" від 28.05.2026, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів: суми (10 300,00 грн, 5 000,00 грн та 9 700,00 грн) та дати зарахування коштів на платіжну картку, що належить відповідачу, повністю збігаються з відомостями, наведеними позивачем.
За умовами кредитного договору проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду кредитування, що на момент укладення договору становив 20 днів від дати надання першого траншу (тобто до 26.08.2023 включно), нараховувались за ставкою 248,20% річних, що складало 0,68% від суми кредиту за кожен день користування ним. У разі ініціювання позичальником продовження дисконтного періоду (пролонгації) шляхом сплати нарахованих процентів застосовувалась би ставка 711,16% річних (1,95% на день), а після закінчення дисконтного періоду проценти нараховуються за ставкою 1087,70% річних, що становить 2,98% від суми залишку кредиту за кожен день користування ним. Оскільки відповідач жодного разу не ініціював продовження дисконтного періоду та не сплачував нарахованих процентів, після 26.08.2023 нарахування процентів здійснювалось за ставкою, що застосовується після закінчення дисконтного періоду.
Відповідно до умов кредитного договору строк, на який надано кредит, погоджено сторонами у вигляді визначеного відрізка часу – 5 років з моменту підписання договору, а термін його закінчення узгоджено календарною датою – кінцева дата повернення кредиту становить 05.09.2028. Дисконтний період та можливість його продовження (пролонгації) є лише розрахунковим підперіодом у межах цього строку, що впливає виключно на застосовувану ставку процентів, а не на сам строк кредитування: договір не передбачає й позивач не застосовує жодного механізму автоматичного продовження строку кредитування понад погоджену сторонами календарну дату. При цьому позивач самостійно зупинив нарахування процентів за кредитним договором станом на 23.12.2023, тобто задовго до спливу погодженого сторонами строку кредитування (05.09.2028), а подальшого нарахування процентів за період після 23.12.2023 не заявляє. За таких обставин підстав для висновку про нарахування процентів поза межами строку кредитування суд не встановив.
Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у нього перед первісним кредитором утворилась заборгованість, яка станом на 23.12.2023 (дату, якою позивач обмежив нарахування процентів) складала 116 955,04 грн, з яких: 25 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 91 955,04 грн – заборгованість за нарахованими, але не сплаченими процентами. Судом перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості, який послідовно відображає нарахування процентів за дисконтною ставкою на суму фактичного залишку кредиту в період з 06.08.2023 по 26.08.2023 та за ставкою, що застосовується після закінчення дисконтного періоду, за подальший період по 23.12.2023; розрахунок є арифметично точним та відповідає умовам кредитного договору. Доказів здійснення відповідачем будь-яких платежів у рахунок погашення цієї заборгованості матеріали справи не містять; заборгованість станом на дату подання позовної заяви не погашена, що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором.
Заборгованість відповідача за кредитним договором передана первісним кредитором товариству з обмеженою відповідальністю "ТАЛІОН ПЛЮС" на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та реєстру прав вимоги № 250 від 26.09.2023.
10.10.2024 товариство з обмеженою відповідальністю "ТАЛІОН ПЛЮС" та товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" уклали договір факторингу № 10/1024-01, відповідно до умов якого та реєстру прав вимоги № 2 від 10.10.2024 товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
15.07.2025 товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та позивач уклали договір факторингу № 15/07/25-Е, відповідно до умов якого та реєстру боржників від 15.07.2025 позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, що підтверджується також актом прийому-передачі реєстру боржників від 15.07.2025. Факт передачі грошових коштів у розпорядження клієнта за кожним з наведених договорів факторингу підтверджується платіжними інструкціями, наявними в матеріалах справи.
Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором, а за результатами послідовного укладення договорів факторингу між первісним кредитором, товариством з обмеженою відповідальністю "ТАЛІОН ПЛЮС", товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн Фінанс" та позивачем право вимоги за цією заборгованістю перейшло до позивача.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України.
Досліджуючи надані докази, суд виходив з такого.
Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані з невиконанням останнім зобов`язань за укладеним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України.
За частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 627 та статтею 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до цієї норми.
Позивач та його правопопередники свої зобов`язання за кредитним договором виконали у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором, що підтверджено сукупністю досліджених судом доказів, включно з незалежним підтвердженням банку, отриманим на виконання ухвали суду про витребування доказів. Відповідач, отримавши кредитні кошти, був зобов`язаний в силу вимог статей 629, 1054 Цивільного кодексу України повернути їх на умовах та у строк, передбачені договором, проте цього обов`язку не виконав; доказів повернення кредиту чи сплати процентів матеріали справи не містять.
Щодо розміру процентної ставки за кредитним договором суд зазначає таке. Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Вказана норма запроваджена Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 і набрала чинності 24.12.2023, а перехідними положеннями цього Закону встановлено поетапне зниження граничного розміру ставки протягом перших 240 днів дії цієї норми. Кредитний договір у цій справі укладено 06.08.2023, тобто до набрання чинності наведеними обмеженнями, а тому вони на спірні правовідносини не поширюються. Погоджена сторонами процентна ставка була правомірною на момент укладення договору та протягом усього періоду нарахування процентів, а тому нарахування процентів за такою ставкою є правомірним.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частинами першою, другою статті 1078 цього Кодексу предметом договору факторингу може бути як наявна, так і майбутня грошова вимога.
Суд встановив, що право вимоги за кредитним договором передавалось послідовно від первісного кредитора до трьох наступних факторів на підставі належно оформлених договорів факторингу та реєстрів (актів), кожен з яких відповідає вимогам законодавства щодо предмета такого договору, а неповідомлення боржника про заміну кредитора самим по собі не звільняє боржника від обов`язку погашення заборгованості. Правочини, на підставі яких відбувалось відступлення права вимоги, недійсними в судовому порядку не визнавались, а відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України є правомірними.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом України "Про споживче кредитування". Відповідно до частини першої статті 18 цього Закону відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Виходячи з наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 662,40 грн. Оскільки позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.
Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн суд зазначає таке. Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 цього Кодексу передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, додаткову угоду до нього від 01.09.2025 та акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, яким деталізовано перелік, обсяг та вартість виконаних адвокатом робіт (вивчення матеріалів справи, складання позовної заяви, підготовка адвокатського запиту та клопотання) на загальну суму 7 000,00 грн. Дослідивши надані докази, враховуючи обсяг та характер наданих послуг, їх складність, а також те, що позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, суд доходить висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн відповідають критеріям реальності та розумності їх розміру з огляду на конкретні обставини справи; доказів протилежного відповідачем не надано.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12, 19, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 258–260, 263–265, 279 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 6, 204, 205, 512, 514, 516, 525, 526, 617, 627, 628, 629, 1054, 1077, 1078 Цивільного кодексу України, Законом України "Про електронну комерцію", Законом України "Про споживче кредитування", суд, –
у х в а л и в :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" заборгованість за кредитним договором № 320435326 від 06.08.2023 у сумі 116955,04 грн, з яких:
- сума заборгованості за основною сумою боргу - 25000,00 грн;
- сума заборгованості за відсотками - 91955,04 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" судові витрати у сумі 2662,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" суму витрат позивача на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" (місцезнаходження: м. Київ вул. Поправки Юрія, 6, каб. 13, код ЄДРПОУ 42986956).
Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Повний текст рішення складено та підписано 07 липня 2026 року.

Суддя Давид БАРАТЕЛІ