Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/24/26 
Провадження № 2/936/65/2026

10.09.2026     селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Сухої Н.І.
за участю секретаря судового засідання Притуп К.І.,
представника відповідача Повідайчика Віктора Івановича;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Воловецька державна нотаріальна контора Закарпатської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :
Стислий виклад позицій учасників справи
У грудні 2025 року представник позивачів адвокат Гончаров В. В. звернувся до суду з позовною заявою, поданою в інтересах ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 , про визнання за позивачками права власності на 5/6 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною, а малолітня ОСОБА_2 — дочкою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивачі стверджують, що батьки спадкодавця — ОСОБА_6 і ОСОБА_7 — за час перебування у шлюбі збудували вказаний житловий будинок, який набув режиму спільної сумісної власності подружжя. Після смерті ОСОБА_6 спадщину на належну йому 1/2 частку прийняли дружина ОСОБА_7 та сини ОСОБА_4 і ОСОБА_5 — по 1/6 частці кожен; відтак ОСОБА_7 стала власницею 4/6 часток, а кожен із синів — 1/6 частки. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , був її син ОСОБА_5 , внаслідок чого його частка становила 5/6. Після смерті ОСОБА_5 ці 5/6 часток, на думку позивачів, успадкували вони як спадкоємці першої черги за законом.
На підтвердження цих обставин позивачі посилаються на постанову Закарпатського апеляційного суду від 13.11.2025 у цивільній справі № 936/1372/24, вважаючи встановлені нею обставини преюдиційними для цієї справи.
Представник відповідача адвокат Повідайчик В. І. просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що спірний будинок не належав спадкодавцеві, не ідентифікований за своїми характеристиками та охоплюється заповітом ОСОБА_8 , складеним на користь відповідача.
04.03.2026 представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви без руху, мотивуючи його недотриманням представником позивачів вимог статей 175–177 ЦПК України.
06.04.2026 представник відповідача подав зустрічну позовну заяву, в якій просив прийняти її до спільного розгляду з первісним позовом; відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у позові; визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 та на присадибну земельну ділянку площею 0,52 га за тією ж адресою — відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 012615 від 29.12.1998, виданого Скотарською сільською радою за № 87, — у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
28.04.2026 представник відповідача подав заяву про поновлення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви, в якій просив визнати причини пропуску строку поважними та поновити його.
Представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
23.03.2026 представник позивачів подав заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без руху, в якому просив відмовити у його задоволенні, попередньо визначити ціну позову та встановити позивачці ОСОБА_1 строк для доплати судового збору відповідно до визначеної судом ціни позову.
06.04.2026 представник позивачів подав заперечення на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним, посилаючись на пропуск відповідачем строку, встановленого статтею 193 ЦПК України.
05.05.2026 представник позивачів подав заперечення на заяву про поновлення процесуального строку для подання зустрічного позову, в якому просив відмовити у її задоволенні.
Третя особа ОСОБА_4 надав пояснення, в яких зазначив, що рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 30.01.2025 у справі № 936/1372/24 за ним було визнано право власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає себе спадкоємцем спірного майна.
Представник третьої особи — Воловецької державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, завідувачкою Воловецької державної нотаріальної контори Дідренцел В.В подано заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій повідомила, що за померлим у 2023 році ОСОБА_5 Воловецькою державною нотаріальною конторою Закарпатської області 03.11.2023 заведено спадкову справу № 116/2023 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом; спадщину прийняла також малолітня дочка спадкодавця ОСОБА_2 ; заповіту спадкодавець не залишав. Вирішення справи покладає на розсуд суду.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою судді від 13.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 23.04.2026 зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 04.06.2026 зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 повернуто заявникові.
Ухвалою суду від 04.06.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.07.2026. Розгляд справи відкладався, у судових засіданнях за клопотаннями сторін оголошувалися перерви на 30.07.2026, 18.08.2026 та 03.09.2026.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у їх сукупності, встановив такі обставини.
Позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.01.2012.
Позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08.07.2013.
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 04.11.2003, актовий запис № 22.
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 18.10.2011.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 17.05.2023.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Воловецької селищної ради від 26.05.2023 № 135 на день смерті ОСОБА_5 у спірному будинку проживали та були зареєстровані позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до заяви завідувача Воловецької державної нотаріальної контори від 03.04.2026 № 99/01-16 за померлим ОСОБА_5 03.11.2023 заведено спадкову справу № 116/2023 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом; спадщину прийняла також малолітня дочка спадкодавця ОСОБА_2 ; заповіту спадкодавець не залишав.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.11.2025 у цивільній справі № 936/1372/24 рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 30.01.2025 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до Воловецької селищної ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання права власності на домоволодіння. Підставами для відмови стали недоведеність прийняття позивачем спадщини після смерті матері та пред`явлення позову до неналежного відповідача.
Оскільки рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 30.01.2025 у справі № 936/1372/24 скасоване, доводи третьої особи ОСОБА_4 про належність йому спірного майна на підставі цього рішення не ґрунтуються на чинному судовому рішенні.
У мотивувальній частині зазначеної постанови апеляційний суд, зокрема, навів міркування щодо розміру часток учасників спадкових правовідносин, у тому числі про те, що частка ОСОБА_5 у спірному домоволодінні становила 5/6, та зазначив, що спадкоємцями першої черги після його смерті є дружина і малолітня дочка, які до участі у тій справі не залучалися.
Також, з постанови вбачається, що за даними Державного виробничого підприємства технічної інвентаризації (довідка від 14.11.2024 № 34) станом на 01.01.2013 право власності на спірний будинок за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не зареєстровано.
Окрім того, апеляційним судом встановлено, що рішенням виконкому Воловецької районної Ради депутатів трудящих від 25.07.1972 № 141 ОСОБА_8 було затверджено матеріали на будівництво нового індивідуального житлового будинку на площі 0,07 га за рахунок її власної присадибної ділянки; за записами погосподарської книги № 4 за 1983–1985 роки будинок обліковувався за ОСОБА_8 ; за записами погосподарської книги № 3 за 1991–1994 роки будинок обліковувався за ОСОБА_6 із загальною площею 52,6 кв. м, а сусідній будинок — за ОСОБА_8 із загальною площею 43,3 кв. м; станом до 23.12.1993 на земельній ділянці ОСОБА_8 площею 0,07 га було розміщено два житлові будинки — АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 (у подальшому — № 327 та № 326 відповідно).
ОСОБА_8 заповітом від 12.09.2012 заповіла житловий будинок з надвірними спорудами та присадибну ділянку площею 0,52 га своєму синові ОСОБА_3 (відповідачу у цій справі), який прийняв спадщину 10.01.2025 у межах додаткового строку, визначеного рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 18.11.2024 у справі № 936/1193/24.
Спадкові справи після смерті ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_7 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ) не заводилися, про що Воловецька державна нотаріальна контора повідомила листом від 09.07.2025 № 193/01-16.
Технічний паспорт на спірний будинок загальною площею 102,94 кв м виготовлено 14.11.2024 на замовлення ОСОБА_4 , тобто вже після смерті ОСОБА_5 . Водночас на будинок за цією ж адресою 27.10.1987 ОСОБА_6 було виготовлено у Мукачівському міжміському бюро технічної інвентаризації технічний паспорт на будинок 1986 року побудови загальною площею 69,50 кв. м.
Доказів звернення позивачів до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, а також постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії матеріали справи не містять.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15 і 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц).
Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності є способом захисту вже наявного у позивача права, а тому може бути задоволений лише за умови доведеності як самого факту виникнення цього права, так і факту його оспорювання чи невизнання відповідачем.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина друга статті 1220 ЦК України).
Із наведеного випливає, що обов`язковою умовою задоволення позову про визнання права власності в порядку спадкування є доведеність того, що спірне майно на момент відкриття спадщини належало саме спадкодавцеві на праві власності та, відповідно, увійшло до складу спадщини.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази оцінюються судом за правилами статей 77–80, 89 ЦПК України.
Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів.
Щодо преюдиційного значення постанови Закарпатського апеляційного суду від 13.11.2025 у справі № 936/1372/24 суд зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Відповідно до частини сьомої статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Як вбачається з матеріалів справи, учасниками справи № 936/1372/24 були ОСОБА_4 та Воловецька селищна рада Мукачівського району Закарпатської області; ОСОБА_3 брав у ній участь як особа, яка не брала участі у справі, але щодо прав та інтересів якої суд вирішив питання. ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2 до участі у справі № 936/1372/24 не залучалися і не мали в ній статусу сторін чи третіх осіб, на що зазначено у постанові апеляційного суду.
За таких обставин викладені у постанові апеляційного суду висновки не звільняють позивачів від доказування у розумінні частини четвертої статті 82 ЦПК України, оскільки склад учасників цієї справи є іншим. Частина ж п`ята статті 82 ЦПК України надає особі, яка не брала участі у справі, можливість спростувати встановлені щодо неї обставини, однак не наділяє таку особу правом посилатися на них як на такі, що звільняють її від доказування.
Суд враховує усталені висновки Верховного Суду щодо змісту преюдиції. Преюдиційність — це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ; преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц, постанова Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 537/541/23). 
Преюдиційне значення надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом; преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, постанова Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17).
Обставини, які підлягають встановленню судом, — це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими право пов`язує виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка — це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин (пункт 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19, провадження № 12-17гс20).
Висновок апеляційного суду у справі № 936/1372/24 про те, що частка ОСОБА_5 становила 5/6 і що позивачки успадкували цю частку, є саме правовою оцінкою — результатом застосування норм спадкового права до обставин тієї справи. Цей висновок зроблено в межах перевірки доводів апеляційної скарги у справі, яку вирішено по суті з інших підстав, а саме з підстав недоведеності прийняття спадщини позивачем у справі № 936/1372/24 та пред`явлення позову до неналежного відповідача. Отже, він не входить до кола обставин, що звільняють позивачів від доказування у цій справі.
Суд додатково зауважує, що у мотивувальній частині постанови від 13.11.2025 апеляційним судом встановлено, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та що частка ОСОБА_5 у ньому становила 5/6, а також, встановлено, що житлові будинки АДРЕСА_4 були зведені на земельній ділянці площею 0,07 га за рахунок присадибної ділянки ОСОБА_8 і вказані в її заповіті на користь ОСОБА_3 , що додатково підтверджує, що розрахунок часток не був тим питанням, яке апеляційний суд вирішував по суті.
Відтак постанова Закарпатського апеляційного суду від 13.11.2025 у справі № 936/1372/24 оцінюється судом у цій справі як письмовий доказ у сукупності з іншими доказами за правилами статей 77–80, 89 ЦПК України, а обставини щодо складу спадкового майна, належності його спадкодавцеві та розміру часток підлягають доказуванню позивачами на загальних підставах.
Зокрема, суд також зазначає, що позивачі просять визнати за ними право власності на 5/6 часток житлового будинку загальною площею 102,94 кв. м. Водночас, як встановлено у постанові Закарпатського апеляційного суду від 13.11.2025 у справі № 936/1372/24 за технічним паспортом, виготовленим 27.10.1987 на замовлення ОСОБА_6 , загальна площа будинку 1986 року побудови за цією ж адресою становила 69,50 кв. м, а за записами погосподарської книги № 3 за 1991–1994 роки загальна площа обліковуваного за ОСОБА_6 будинку становила 52,6 кв.м. Площа 102,94 кв. м зазначена у технічному паспорті від 14.11.2024, виготовленому на замовлення ОСОБА_4 , тобто через півтора року після смерті спадкодавця і первинним доказом у цій справі вона не підтверджена.
Доказів того, що збільшення площі будинку відбулося за життя спадкодавця, за рахунок його коштів і праці та з дотриманням установленого порядку, а так само доказів прийняття будинку в його теперішньому вигляді в експлуатацію, матеріали справи не містять. Позивачі не зазначили також, яка площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, на їхню думку, ними успадкована.
За таких обставин суд не має можливості встановити, який саме об`єкт нерухомого майна існував на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 і чи є він тотожним тому, на який заявлено позовні вимоги.
Суд також зазначає, що, обґрунтовуючи належність спадкодавцеві 5/6 часток спірного будинку, позивачі посилаються виключно на постанову Закарпатського апеляційного суду від 13.11.2025 у справі № 936/1372/24. Жодного правовстановлюючого документа на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_7 або ОСОБА_5 суду не надано. Відомостей про державну реєстрацію права власності на будинок за цими особами матеріали справи не містять. Як встановлено у постанові апеляційної інстанції, відповідно до довідки Державного виробничого підприємства технічної інвентаризації від 14.11.2024 № 34 таке право станом на 01.01.2013 зареєстроване не було.
Належні та допустимі докази на підтвердження факту будівництва будинку саме подружжям ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а також правомірності відведення для цього земельної ділянки, у матеріалах справи відсутні.
Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що земельна ділянка площею 0,07 га, на якій було зведено два житлові будинки (у подальшому — № 326 та № 327), виділялася за рахунок присадибної ділянки ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому Воловецької районної Ради депутатів трудящих від 25.07.1972 № 141, а обидва ці будинки зазначені в заповіті ОСОБА_8 від 12.09.2012 як такі, що передаються у спадок відповідачу ОСОБА_3 , який прийняв спадщину 10.01.2025.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачі не довели належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами належності спірного будинку спадкодавцеві ОСОБА_5 і розміру його частки, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.
Щодо доводів відповідача про незвернення позивачів за оформленням спадкових прав у нотаріальному порядку судова колегія зазначає, що згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 виснував, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Суд встановив, що позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, доказів звернення із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, а так само постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії суду не надано. Водночас суд не вважає цю обставину самостійною підставою для відмови в позові. 
Висновки суду
З огляду на викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки позивачі не довели, що спірний житловий будинок у тому вигляді та з тими характеристиками, які зазначені в позовній заяві, належав на праві власності спадкодавцеві ОСОБА_5 та увійшов до складу спадщини, що відкрилася після його смерті.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачами судові витрати відшкодуванню не підлягають і покладаються на позивачів.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 77–81, 82, 89, 141, 258, 259, 263–265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Воловецька державна нотаріальна контора Закарпатської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом — відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Воловецький районний суд Закарпатської області.

Повне найменування сторін:
позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
представник позивача: ОСОБА_9 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_5 ;
відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

представник відповідача: ОСОБА_10 адреса: АДРЕСА_6 ;
третя особа: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ;
третя особа: Воловецька державна нотаріальна контора, ЄДРПОУ 02883937, адреса: селище Воловець, вул. Карпатська, 68, Мукачівський район, Закарпатська область.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2026 року.

Суддя    Суха Н.І.