ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/28084/23 пров. № А/857/22330/26 	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Носа С.П.,
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М., 
за участю секретаря судового засідання: Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі № 380/28084/23 за адміністративним позовом Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків до Державного підприємства «Львіввугілля» про скасування договорів про реструктуризацію основного податкового боргу,

суддя(і) у І інстанції Желік О.М.,
час ухвалення рішення 11 год. 41 хв.,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення  не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2023 за допомогою системи “Електронний суд” позивач Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платника податків (далі - ЗМУ ДПС ВПП) звернувся до суду із адміністративним позовом до Державного підприємства «Львіввугілля» (далі – ДП «Львіввугілля»), в якому просив скасувати договори № 1 від 27.11.2013р., № 2 від 27.11.2013р., № 3 від 27.11.2013р., № 4 від 27.11.2013р., № 5 від 29.10.2014р., № 6 від 29.10.2014р. та № 7 від 29.10.2014р. про реструктуризацію основного податкового боргу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у Державного підприємства «Львіввугілля» наявний перед бюджетом податковий борг. У 2013-2014 роках по ДП «Львіввугілля» було проведено реструктуризацію основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій), за наслідком чого укладено відповідні договори №1 від 27.11.2013, №2 від 27.11.2013, №3 від 27.11.2013, №4 від 27.11.2013, №5 від 29.10.2014, №6 від 29.10.2014 та №7 від 29.10.2014 про реструктуризацію основного податкового боргу. За умовами п. 3.1. вказаних договорів, платник зобов`язується забезпечити своєчасну сплату реструктуризованої суми податкового боргу. Однак, всупереч вимогам п. 3.1. договорів №1 від 27.11.2013, №2 від 27.11.2013, №3 від 27.11.2013, №4 від 27.11.2013, №5 від 29.10.2014, №6 від 29.10.2014 та №7 від 29.10.2014 платником не здійснювалося погашення донарахованих протягом 2021-2023 років щомісячних сум реструктуризованого основного податкового боргу. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 заявлений позов задоволено. Скасовано договори № 1 від 27.11.2013р., № 2 від 27.11.2013р., № 3 від 27.11.2013р., № 4 від 27.11.2013р., № 5 від 29.10.2014р., № 6 від 29.10.2014р. та № 7 від 29.10.2014р., укладені між Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів та ДП “Львіввугілля”.
Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку відповідач ДП “Львіввугілля”, який просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовував передчасністю та неповнотою висновків суду першої інстанції, оскільки відповідач здійснив часткове виконання спірних договорів про реструктуризацію податкового боргу, при цьому сплачені кошти спрямовані податковим органом за іншим призначенням. Окрім цього, обов`язковою умовою скасування спірних договорів є попереднє скасування рішень позивача про реструктуризацію податкового боргу. Також, на думку апелянта, позивач помилково об`єднав в одній позовній заяві значну кількість позовних вимог, які є різними за підставами та предметами.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача в якій висловлено прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 28 січня 2025 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове – про відмову в задоволенні позову.
Постановою Верховного Суду від 02.04.2026 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Учасники справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належно повідомлені про дату, місце і час судового засідання.
Відповідачем подано до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване перебуванням представника у відпустці.
Перевіривши обґрунтованість клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для його задоволення виходячи з такого.
Відповідно до ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції вже відкладав розгляд даної справи, не визнавав участь відповідача та його представника обов`язковою, можливість забезпечити явку іншого представника відповідача - юридичної особи, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вирішив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи - відмовити.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав. 
Судом встановлено, що відповідач ДП “Львіввугілля” зареєстровано як суб`єкт підприємницької діяльності Сокальською районною державною адміністрацією Львівської обл. 17.01.2003р. за №1 408 120 000000 00005.
Відповідача включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 32323256, останній перебуває на обліку як великий платник податків у ЗМУ ДПС ВПП з 28.01.2003р. за № 02-215.
Рішеннями начальника СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів про реструктуризацію основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) № 4 від 29.10.2014р., № 4 від 27.11.2013р., № 3 від 29.10.2014р., № 3 від 27.11.2013р., № 2 від 29.10.2014р., № 2 від 27.11.2013р. та № 1 від 27.11.2013р. вирішено надати ДП “Львіввугілля” реструктуризацію основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) за такими платежами:
по податку на додану вартість /ПДВ/ (КБК 14010100) загальна сума боргу 197653581 грн. 50 коп.;
по податку на прибуток (КБК 11020100), загальна сума боргу 10122333 грн. 61 коп.;
по частині прибутку (КБК 21010109), загальна сума боргу 7022508 грн. 59 коп.;
по надходженню податків і зборів (обов`язкових платежів) які справлялись до 01.01.2011р. (КБК 21081400), загальна сума боргу 4332856 грн. 97 коп.;
по податку на прибуток (КБК 11020100), загальна сума боргу 11778312 грн. 24 коп.;
по частині прибутку (КБК 21010100), загальна сума боргу 1630434 грн.;
по надходженню податків і зборів (обов`язкових платежів), які справлялись до 01.01.2011р. (КБК 21081400), загальна сума боргу 282290 грн. 87 коп.
На підставі вказаних рішень № 4 від 29.10.2014р., № 4 від 27.11.2013р., № 3 від 29.10.2014р., № 3 від 27.11.2013р., № 2 від 29.10.2014р., № 2 від 27.11.2013р. та № 1 від 27.11.2013р. між СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів, з одної сторони, та ДП “Львіввугілля”, з другої сторони, були укладені наступні договори про реструктуризацію податкового боргу (без пені та штрафних санкцій), а саме:
договір № 1 від 27.11.2013р. про реструктуризацію податкового боргу по ПДВ (КБК 14010100) на загальну суму 197653581 грн. 50 коп.;
договір № 2 від 27.11.2013р. про реструктуризацію податкового боргу по податку на прибуток (КБК 11020100) на загальну суму 10122333 грн. 61 коп.;
договір № 3 від 27.11.2013р. про реструктуризацію податкового боргу по частині прибутку (КБК 21010109) на загальну суму 7022508 грн. 59 коп.;
договір № 4 від 27.11.2013р. про реструктуризацію податкового боргу по надходженням податків і зборів (обов`язкових платежів), які справлялись до 01.01.2011р. (КБК 21081400), на загальну суму 4332856 грн. 97 коп.;
договір № 5 від 29.10.2014р. про реструктуризацію податкового боргу по податку на прибуток (КБК 11020100) на загальну суму 11778312 грн. 24 коп.;
договір № 6 від 29.10.2014р. про реструктуризацію податкового боргу по частині прибутку (КБК 21010100) на загальну суму 1630434 грн.;
договір № 7 від 29.10.2014р. про реструктуризацію податкового боргу по надходженням податків і зборів (обов`язкових платежів), які справлялись до 01.01.2011р. (КБК 21081400), на загальну суму 282290 грн. 87 коп. (Т.1, а.с.23-29).
Відповідно до умов п.1.1. зазначених договорів предметом таких є реструктуризація основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) строком на 20 років з моменту їх укладеннях.
Реструктуризовані суми основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) сплачуються згідно графіків, які є додатками № 1 до договорів.
Згідно відомостей інтегрованих карток по платежах, з яких укладено договори реструктуризації основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій), протягом 2021-2023 року відповідач ДП “Львіввугілля” не здійснював в повному обсязі сплати поточних щомісячних платежів відповідно до графіків погашення реструктуризованого основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій).
Оскільки відповідачем не сплачувались своєчасно платежі по договорах про реструктуризацію податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) № 1 від 27.11.2013р., №2 від 27.11.2013р., № 3 від 27.11.2013р., № 4 від 27.11.2013р., № 5 від 29.10.2014р., № 6 від 29.10.2014р. та № 7 від 29.10.2014р., позивач звернувся до суду з метою їх скасування.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розглядувані відносини регулюються приписами ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 якого податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється (п.41.2 ст.41 ПК України).
Згідно з приписами п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Закон України № 2711-VI від 23.06.2005р. “Про заходи спрямовані, на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” (надалі - Закон №2711-VI) визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.
Відповідно до п.10.1 ст.10 Закону № 2711-IV державним, комунальним підприємствам, а також господарським товариствам, у статутних фондах яких частка держави становить більше ніж 50 відсотків, які відносяться до підприємств паливно-енергетичного комплексу та внесені до Реєстру, дозволяється без отримання додаткових погоджень з державними органами, уповноваженими управляти зазначеними підприємствами, за взаємною згодою, провести реструктуризацію кредиторської та/або дебіторської заборгованостей терміном до десяти років з дати укладення відповідних договорів про реструктуризацію заборгованості з відстрочкою погашення заборгованості до двох років дії таких договорів та сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками.
Згідно з пп.10.2.1 п.10.2 ст.10 Закону № 2711-IV підприємства паливно-енергетичного комплексу, які внесені до Реєстру та мають у складі заборгованості основний податковий борг (без пені та штрафних санкцій), що залишився непогашеним після застосування механізму взаєморозрахунків, передбаченого цим Законом, мають право на реструктуризацію основного податкового боргу шляхом розстрочення терміном на десять років з дати укладення відповідних договорів про реструктуризацію (розстрочення) заборгованості - основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій), з відстрочкою погашення на перші два роки дії таких договорів та сплатою протягом наступних років щомісячно рівними частками.
Відповідно до п.10.3 ст.10 Закону № 2711-IV органи державної податкової служби за зверненням учасників розрахунків - платників податків укладають договори про реструктуризацію основного податкового боргу, в тому числі боргу, який виник у зв`язку із застосуванням механізмів погашення заборгованості (без пені та штрафних санкцій), на умовах, визначених цим Законом.
Договір про реструктуризацію основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) повинен укладатися з урахуванням таких умов:
- договір про реструктуризацію заборгованості може бути скасований в судовому порядку за позовом кредитора в разі, якщо боржник ухиляється від виконання умов договору щодо здійснення поточних розрахунків за договором реструктуризації основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) або щодо повної сплати платником податків поточних нарахованих сум податків та зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів усіх рівнів;
- скасування договору про реструктуризацію заборгованості є підставою для нарахування пені, штрафних та фінансових санкцій відповідно до законодавства на несплачену суму заборгованості.
Скасовуючи постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2025 року Верховний Суд у своїй постанові від 02.04.2026 вказав наступне:
«суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року та відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що сам факт недотримання відповідачем графіків сплати реструктуризованих сум не свідчить про ухилення від виконання умов договору; така поведінка сторони може кваліфікуватися як неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань. Окрім цього, суд зазначив, що відповідач навів вагомі причини, що перешкоджали виконанню ним умов укладених договорів: скерування контролюючим органом сплачених коштів за іншим призначенням; важкий матеріальний стан підприємства в умовах воєнного стану тощо.
На переконання Верховного Суд наведені висновку суду апеляційної інстанції є передчасними. 
Так, дійшовши висновку про відсутність підстав для скасування договорів про реструктуризацію податкового боргу, суд апеляційної інстанції обмежився формальним тлумаченням поняття “ухилення від виконання умов договору”, застосувавши аналогію з поняттям “ухилення від сплати податків”, проте не надав належної правової оцінки встановленим судом першої інстанції у справі обставинам щодо систематичного невиконання відповідачем умов таких договорів.
Натомість аналіз положень пункту 10.3 статті 10 Закону № 2711-IV дає підстави для висновку, що підставою для скасування договору про реструктуризацію є свідоме невиконання боржником обов`язку щодо здійснення поточних розрахунків за таким договором та/або несплата поточних податкових зобов`язань. При цьому для застосування вказаної норми не вимагається встановлення саме умислу платника податків на ухилення від виконання зобов`язань. Достатнім є встановлення факту свідомого їх невиконання або неналежного виконання, що має системний характер та впливає на досягнення мети реструктуризації.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції не врахував та не надав жодної правової оцінки тому, що реструктуризація податкового боргу була надана на пільгових умовах (строком до двадцяти років із дворічною відстрочкою), що передбачало створення для підприємства реальної можливості належного виконання зобов`язань у подальшому. Саме цей період відстрочки був призначений для стабілізації фінансового стану ДП “Львіввугілля” та забезпечення виконання графіків платежів. Після завершення такого пільгового періоду відповідач зобов`язаний був здійснювати щомісячні платежі у визначеному розмірі, однак, як встановлено судами, протягом 2021 – 2023 років такі зобов`язання виконувалися не в повному обсязі. При цьому ДП “Львіввугілля” добровільно скористалося передбаченим підпунктом 10.2.1 пункту 10.2 статті 10 Закону № 2711-IV правом та уклало спірні договори, усвідомлюючи, в тому числі свій обов`язок встановлений пунктом 3.1 цих договорів щодо забезпечення своєчасної сплати реструктуризованих сум податкового боргу.
Крім того, суд апеляційної інстанції, врахувавши як підставу для відмови в задоволенні позову обставини, на які посилається відповідач, а саме – складний фінансовий стан, воєнний стан, особливості розподілу платежів контролюючим органом, не встановив безпосередній вплив цих обставин на можливість виконання ДП “Львіввугілля” своїх зобов`язань за договорами від 27 листопада 2013 року № 1, від 27 листопада 2013 року № 2, від 27 листопада 2013 року № 3, від 27 листопада 2013 року № 4, від 29 жовтня 2014 року № 5, від 29 жовтня 2014 року № 6 та від 29 жовтня 2014 року № 7 про реструктуризацію податкового боргу (без пені та штрафних санкцій)».
Врахувавши правову позицію наведену в постанові Верховного Суду від 02.04.2026 у цій справі, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до ІКП протягом 2021-2023 років ДП «Львіввугілля» здійснювало самостійно часткові сплати в погашення податкового боргу по КБК 14010100 (податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та КБК 21010100 (частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) та їх об`єднань). Також в рахунок погашення податкового боргу по даних КБК надходили кошти які були вилучені Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків з рахунків ДП «Львіввугілля» на виконання ст. 95 Податкового Кодексу України чи наявних рішень судів щодо стягнення податкового боргу боржника. 
Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
Вищевказаною нормою ПК України встановлено імперативний обов`язок податкового органу зараховувати кошти в рахунок погашення податкового боргу, незалежно від напряму сплати таких коштів, згідно з черговістю його виникнення.
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до наданих ІКП ДП «Львіввугілля» усі кошти які були самостійно сплачені (в тому числі і сплати у 2023 році які платник здійснив з метою погашення нарахованих місячних сум реструктуризованого основного податкового боргу) чи примусово вилучені в рахунок погашення податкового боргу відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України були скеровані на погашення наявного податкового боргу ДП «Львіввугілля» в порядку черговості його виникнення.
Дана інформація підтверджується ІКП, де чітко видно залишок заборгованості на початок 2021 року по кожному окремому КБК.
Так, КБК 14060100 (податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) станом на 01.01.2021 заборгованість всього 415 863 122,9 грн., за період з 01.01.2021 по 27.03.2023 на вказаний рахунок надійшло всього 73 807 004,29 грн. З цього випливає те, що ДП «Львіввугілля» за період 2021-2023 роки не здійснила жодного погашення щомісячної донарахованої суми реструктуризованого основного податкового боргу відповідно до графіку передбаченого договором №1 від 27.11.2013 року (щомісячне нарахування 910 846,00 грн.).
Так, КБК 21010100 (частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств) та їх об`єднань) станом на 01.01.2021 р. заборгованість всього 119 663 182,90 грн., за період з 01.01.2021 по 27.03.2023 на вказаний рахунок надійшло всього 1 810 718,53 грн., та зменшено зобов`язання за рахунок поданої звітності на 112 042930,00 грн. Отже, ДП «Львіввугілля» за період 2021-2023 роки не здійснила жодного погашення щомісячної донарахованої суми реструктуризованого основного податкового боргу відповідно до графіку передбаченого договором №3 від 27.11.2013 року (щомісячне нарахування 32 361,79грн.) та №6 від 29.10.2014 (щомісячне нарахування 7 548,31 грн.).
Так, КБК 11020100 (податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності) станом на 01.01.2021 заборгованість всього 82 376 921,91 грн., за період з 01.01.2021 по 27.03.2023 на вказаний рахунок надійшло всього 305 225,62 грн. З цього випливає те, що ДП «Львіввугілля» за період 2021-2023 роки не здійснила жодного погашення щомісячної донарахованої суми реструктуризованого основного податкового боргу відповідно до графіку передбаченого договором №2 від 27.11.2013 (щомісячне нарахування 46 646,70 грн.) та №5 від 29.10.2014 (щомісячне нарахування 54 529,22 грн.).
Так, КБК 21081400 (надходження податків і зборів (обов`язкових платежів), які справлялися до 1 січня 2011 року…) станом на 01.01.2021 заборгованість всього 1 324 577,94 грн., за період з 01.01.2021 по 27.03.2023 на вказаний рахунок надійшло всього 63 811,94 грн. З цього випливає те, що ДП «Львіввугілля» за період 2021- 2023 роки не здійснила жодного погашення щомісячної донарахованої суми реструктуризованого основного податкового боргу відповідно до графіку передбаченого договором №4 від 27.11.2013 (щомісячне нарахування 19 967,08 грн.) та №7 від 29.10.2014 (щомісячне нарахування 1 306,90 грн.).
Відтак, у відповідності до інтегрованих карток по платежах з яких укладено договори реструктуризації основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) протягом 2021-2023 років, ДП «Львіввугілля» не здійснювало сплати поточних щомісячних платежів відповідно до графіків погашення реструктуризованого основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій), оскільки кошти, які були сплачені за відповідні періоди в порядку черговості були зараховані в рахунок погашення податкового боргу, який виник до 2021 року.
Аналіз положень пункту 10.3 статті 10 Закону № 2711-IV дає підстави для висновку, що підставою для скасування договору про реструктуризацію є свідоме невиконання боржником обов`язку щодо здійснення поточних розрахунків за таким договором та/або несплата поточних податкових зобов`язань. При цьому для застосування вказаної норми не вимагається встановлення саме умислу платника податків на ухилення від виконання зобов`язань. Достатнім є встановлення факту свідомого їх невиконання або неналежного виконання, що має системний характер та впливає на досягнення мети реструктуризації.
Наведене свідчить про порушення відповідачем п. 3.1. укладених договорів про реструктуризацію основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій).
Апеляційний суд критично оцінює посилання відповідача на форс-мажорні обставини (введення військового стану в Україні) та на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, оскільки умовами укладених між сторонами договорів не передбачено можливості не виконання таких договорів у зв`язку з настанням будь-яких форс-мажорних обставин. Крім того, відповідачем не доведено яким саме чином введення воєнного стану вплинуло на його господарську діяльність.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що реструктуризація податкового боргу була надана на пільгових умовах (строком до двадцяти років із дворічною відстрочкою), що передбачало створення для підприємства реальної можливості належного виконання зобов`язань у подальшому. Саме цей період відстрочки був призначений для стабілізації фінансового стану ДП “Львіввугілля” та забезпечення виконання графіків платежів. Після завершення такого пільгового періоду відповідач зобов`язаний був здійснювати щомісячні платежі у визначеному розмірі, однак протягом 2021 – 2023 років такі зобов`язання виконувалися не в повному обсязі. При цьому ДП “Львіввугілля” добровільно скористалося передбаченим підпунктом 10.2.1 пункту 10.2 статті 10 Закону № 2711-IV правом та уклало спірні договори, усвідомлюючи, в тому числі свій обов`язок встановлений пунктом 3.1 цих договорів щодо забезпечення своєчасної сплати реструктуризованих сум податкового боргу.
Вищенаведене в сукупності свідчить про порушення відповідачем умов укладених з СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів договорів про реструктуризацію основного податкового боргу (без пені та штрафних санкцій) №1 від 27.11.2013, №2 від 27.11.2013, №3 від 27.11.2013, №4 від 27.11.2013, №5 від 29.10.2014, №6 від 29.10.2014 та №7 від 29.10.2014, а отже судом першої інстанції обгрунтовано прийнято рішення про їх скасування.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2024 року у справі № 380/28084/23 - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 17.07.2026