Справа № 127/30808/25
Провадження № 22-ц/801/1400/2026
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року	Справа № 127/30808/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Якименка Олексія Олексійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа - Гарант», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди, та не сплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ТДВ СК «Альфа - Гарант», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо – транспортної пригоди, та не сплаченого страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.03.2025 року у м. Вінниці по вул. Пирогова, 72 за участю належного їй автомобіля марки «SUZUKI SWIFT», д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 сталася ДТП, внаслідок якої її транспортному засобу завдано механічних пошкоджень.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2025 року у справі №127/9172/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що спричинило ДТП.
Цивільно-правова відповідальність останнього на момент події була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант.
Вартість відновлювального ремонту автомобіля, підтверджена рахунком-фактурою № ДПС22-1543 від 25.03.2025 року, актом виконаних робіт № ДПТ02504676 від 22.07.2025 року та фіскальними чеками, становить 126 744,00 грн, однак страховиком 17.06.2025 року виплачено лише 83 354,10 грн, у зв`язку з чим просить стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» невиплачену частину страхового відшкодування у сумі 43 389,90 грн.
Крім того, на підставі висновку експерта №104 від 31.07.2025 року визначено величину втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 31 188,71 грн, яку просить стягнути з ОСОБА_1 як особи, винної у заподіянні шкоди, а також 10 000,00 грн моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 та неповної виплати страхового відшкодування їй завдано майнових збитків і душевних страждань.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа - Гарант» (02100 м. Київ, вул. Г. Тороповського, 14) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) несплачене страхове відшкодування в розмірі 43 389 ( сорок три тисячі триста вісімдесят дев`ять) грн 90 коп. та 3 038,29 грн судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) збитки в розмірі 31 188 (тридцять одна тисяча сто вісімдесят вісім ) грн 00 коп., моральної шкоди в розмірі 3000 ( три тисячі) грн та 2884,11 грн. судових витрат.
В решті вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 – адвокат Якименко О.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків в розмірі 31 188,00 грн та 2 884,11 грн судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 31 188,00 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено, що 20 березня 2025 року у м. Вінниці по вул. Пирогова, 72, за участю автомобіля марки «SUZUKI SWIFT», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_2 та автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортному засобу ОСОБА_2 завдано механічних пошкоджень.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2025 року у справі № 127/9172/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що спричинило ДТП (а.с.36).
Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, не доводяться повторно.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент події була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс №224717101 ( а.с.35,116).
Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, підтверджена:
рахунком-фактурою № ДПС22-1543 від 25.03.2025р. ( а.с.28); 
актом виконаних робіт № ДПТ02504676 від 22.07.2025р.(а.с.25);
Фіскальними чеками на суму 126 744,00 грн ( а.с.21,23,24,27).
Таким чином, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «SUZUKI SWIFT», д.н.з. НОМЕР_1  в сумі 126 744,00 грн позивачем документально підтверджена.
На виконання договірних зобов`язань із страхувальником автомобіля марки «NISSAN QASHQAI», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 на час ДПТ (був наявний дійсний страховий поліс №224717101) страховою компанією ТДВ «СК «Альфа-Гарант» позивачу було виплачено у відповідності до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування у загальному розмірі 83 354,10 грн (а.с.30).
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №224717101, ліміт відповідальності страховика за майнову шкоду потерпілому становить 160 000 грн ( а.с.116).
Страховиком 17 червня 2025 року виплачено лише 83 354,10 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки страховиком виплачено лише частину страхового відшкожування, що є неповним виконанням своїх зобов`язань, вважає, що з ТДВ «СК « Альфа-Гарант» підлягає стягненню на користь позивача різниця несплаченого страхового відшкодування в розмірі 43 389,90 грн. Також зазначає, що втрата товарної вартості транспортного засобу марки «SUZUKI SWIFT», д.н.з. НОМЕР_1 - є складовою реальних збитків, а тому підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_1 у повному обсязі. Крім того, суд першої інстанції вказав, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , а саме скоєння ним ДТП, в результаті якого було пошкоджено автомобіль позивача, останній була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних її стражданнях, вимушених змін у її житті та необхідності застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя. При цьому, суд вважає, що з урахуванням характеру моральної шкоди, яка може як мати зовнішні докази її спричинення, так і полягати виключно в душевних стражданнях, які не зафіксовані окремими об`єктами об`єктивного середовища, однак при цьому фактично існують, свідчить про достатнє обґрунтування наявності моральної шкоди позивачці у розмірі 3000 грн, що відповідає принципам розумності і справедливості, а також є достатнім для компенсації спричиненої моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідач оскаржує рішення лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків в розмірі 31 188,00 грн та 2 884,11 грн судових витрат, а тому апеляційним судом в іншій частині не переглядається.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
Стаття 22 ЦК України визначає, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 2.4. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджених Наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24.11.2003 р. № 142/5/2092 (далі - «Методика»), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
За змістом цих положень законодавства, величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.
Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.
Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.
Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Згідно висновку експерта № 104 від 31.07.2025р. визначено величину втрати товарної вартості автомобіля позивача у розмірі 31 188,71 грн ( а.с.8-20).
Як слідує із змісту доводів апеляційної скарги, сторона відповідача заперечуючи проти наданого позивачем висновку експерта стверджує, що втрата товарної вартості автомобіля експертом визначена формально, без врахування дійсного стану автомобіля після його відновлення, оскільки експерт не оглядав автомобіль і не встановив, що ремонт призвів до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду автомобіля.
Одним із засобів доказування є висновок експерта. Згідно з ч.3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Отже у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати вказаний висновок експерта неналежним доказом, оскільки експертиза проведення кваліфікованим судовим експертом, який має відповідну спеціальність, чинні сертифікати та включена до державного реєстру оцінювачів, що підтверджує її компетентність у сфері визначення розміру матеріального збитку та втрати товарної вартості транспортних засобів та який повідомлений про кримінальну відповідальність згідно ст. 384, 385 КК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати залишаються за ним.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Якименка Олексія Олексійовича залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:      В.П. Рибчинський
Судді:       О.Ю. Береговий
О.В. Ковальчук