Справа № 357/7257/26
Провадження № 2/139/271/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого - судді Ліщини Т.П.,
з участю секретаря судових засідань Погорної В.С., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (у тексті - ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», позивач) до відповідача ОСОБА_1 (у тексті - ОСОБА_1 , позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

УСТАНОВИВ: 
30.04.2026 представник позивача адвокат Пархомчук С.В. через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 . Ухвалою судді цього суду від 04.05.2026 (а. с. 19) справу передано за підсудністю до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, яку суд отримав 26.05.2026.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» (у тексті - ТОВ «ФК «Верона») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за № 1579551 в електронному вигляді та підписано за допомогою електронного підпису. Відповідно до його умов, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. ТОВ «ФК «Верона» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши 09.03.2020 ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3600,00 грн, які останній не повернув, як і нараховані за договором проценти.
01.12.2023 між ТОВ «ФК «Верона» та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Верона» за плату відступило, а ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1579551 від 09.03.2020.
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за договором, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим воно вимушене звернутись до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1579551 від 09.03.2020 в розмірі 91357,20 грн, а також судові витрати.
Ухвалою від 27.05.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі і вирішив проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 32, 33). 
Позивачеві та його представникові копія цієї ухвали доставлена в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 29.05.2026, що підтверджується складеними відповідальним працівником суду довідками (а. с. 35, зворот а. с. 35).
Поштове відправлення з копією зазначеної ухвали, яке 28.05.2026 надіслане відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання, 09.06.2026 повернулася до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній» (а. с. 39, 40).
У зв`язку з цим 16.06.2026 суд прийняв рішення проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановив відповідну ухвалу (а. с. 49). Судове засідання призначив на 15.07.2026 (зворот а. с. 49).
Позивачеві та його представникові копія ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 16.06.2026 та судова повістка про виклик до суду в цивільній справі доставлені в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 18.06.2026, що підтверджується складеними відповідальним працівником суду довідками (а. с. 52, 53). 
Поштове відправлення з копіями ухвал про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 27.05.2026, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін від 16.06.2026 і судовою повісткою про виклик до суду в цивільній справі, яке 17.06.2026 надіслане відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання, 01.07.2026 повернулися до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній» (а. с. 67, 68).
17.06.2026 на офіційному вебпорталі «Судова влада України» розміщене оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду (а. с. 51).
29.06.2026 від представника відповідача адвоката Колінько Н.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявленого розміру позовних вимог. Зазначає, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Верона» безпідставно нарахував відсотки за користування кредитом в розмірі 85773,60 грн, що не відповідає закону і умовам кредитного договору, а тому просить позов задовільнити частково в сумі отриманих відповідачем кредитних коштів та процентів, нарахованих в межах строку кредитування, визначеного кредитним договором. Також заперечує заявлений позивачем розмір судових витрат, оскільки розрахована відповідно до умов кредитного договору сума заборгованості складає 5583,60 грн, то витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн - це 232,82 % від суми боргу, тобто в 2,33 рази перевищують реальну заборгованість за кредитним договором. Виходячи з наведеного, враховуючи складність справи (є малозначною), ціну позову, обсяг наданих послуг, вимоги співмірності, розумності та справедливості, просить зменшити витрати на правову допомогу до 500,00 грн, що буде розумним, справедливим та співмірним із складністю справи. Судовий збір просить стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідь на відзив від сторони позивача до суду не надійшла.
Призначене на 15.07.2026 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті з ухвалення вироку у кримінальний справі, розгляд якої проводився колегією суддів. Судове засідання призначене на 22.07.2026.
Представник позивача в судове засідання 22.07.2026 не з`явився, при тому що про дату, час та місце розгляду справи позивач та його представник були належним чином повідомлені (а. с. 70, зворот а. с. 70). У п. 4 позовних вимог представник позивача просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності (а. с. 9).
Відповідач та його представник в судове засідання 22.07.2026 не з`явилися, при тому що про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені (а. с. 71, зворот а с. 71). У п. 4 прохальної частини відзиву на позовну заяву представник відповідача просить проводити розгляд справи без його участі та участі відповідача (а. с. 62). 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).
Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України). За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про її розгляд.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача і заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 09.03.2020 між ТОВ «ФК «Верона» та ОСОБА_1 укладений договір про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (оферта) № 1579551 (у тексті також кредитний договір та/або договір), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальникові грошові кошти на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України - гривні, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів (сума позики) та сплатити проценти за користування позикою, у розмірі та порядку, встановлених договором (п. 1.1.), загальний розмір наданої позики складає 3600,00 грн (п. 1.2.); строк, на який надається позика, складає 29 календарних днів з моменту підписання цього договору та перерахування (видачі) коштів позичальнику, а саме: з 09.03.2020 до 06.04.2020 включно (п. 1.3.); процентна ставка за позикою становить 1,90 % від суми позики в день, тип процентної ставки - фіксована, проценти за користування позикою нараховуються на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину (п. 1.4.); загальна вартість позики становить 5583,60 грн (п. 1.5.); кредитодавець надає позичальнику позику у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на рахунок банківської платіжної картки позичальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання договору (п. 2.1.); позичальник зобов`язується повернути суму отриманої позики та сплатити суму нарахованих процентів за користування позикою у строки, визначені в Графіку платежів, не пізніше останнього дня користування позикою (п. 4.1.); продовження дії договору (пролонгація) можливе за умови, якщо позичальник повністю сплатив нараховані проценти за весь строк користування позикою не пізніше останнього дня цього строку. Сторони дійшли згоди, що сплата позичальником нарахованих процентів у повному обсязі є його згодою на автоматичну пролонгацію договору на тих самих умовах на наступні 10 календарних днів без необхідності укладання сторонами Додаткової угоди. Кількість таких пролонгацій не обмежена (п. 9.4.); укладанням та підписанням цього договору своїм електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, передбаченому ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підтвердив, що перед укладенням цього договору позичальник отримав від позикодавця інформацію в електронній формі, у тому числі шляхом надання доступу на веб-сайті товариства, що визначена в частині першій та другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг» та в статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (п. 10.6).
Кредитний договір № 1579551 від 09.03.2020 підписаний електронним підписом позичальника ОСОБА_1 , відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора 9Н5С7, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «ФК «Верона».
Тобто підписанням кредитного договору позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він у встановленій законом формі повідомлений кредитором про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом в постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової системи, що додана до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти договір, і надсилаються інші сторони цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифра, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайт інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення... Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 12.08.2022 у справі № 234/7297/20, від 09.02.2023 у справі № 640/7029/19.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 561/77/19 від 16.12.2020 зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
У п. п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 
Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Щодо виконання ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, суд зазначає, що предметом цього договору є позика в сумі 3600,00 грн, яка надана строком на 29 днів - до 06.04.2020, з фіксованою процентною ставкою, яка залежить від фактичного виконання клієнтом умов договору та становить - 1,90 % від суми позики в день. Відповідно до Графіку платежів (п. 4.2.) ОСОБА_1 06.04.2020 повинен був повернути 5583,60 грн, з яких 3600,00 грн - сума позики, 1983,60 грн - проценти за користування позиченими коштами.
Факт отримання ОСОБА_1 позики підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» № 2026/ПО/25 від 07.04.2026, відповідно до якої 09.03.2020 о 15:46 год. на платіжну картку клієнта успішно перераховані кошти в сумі 3600,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції - НОМЕР_2 , договір № 1579551.
Щодо права ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заявляти до ОСОБА_1 вимогу за кредитним договором, суд зазначає наступне.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 і ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
01.12.2023 між ТОВ «ФК «Верона» (кредитор) та ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 1-01/12/2023, відповідно до умов якого кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє як сторону - кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором. 
В дату підписання цього договору відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони - кредитора за кредитним договором (п. 1.2.). 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 1-01/12/2023 від 01.12.2023 ТОВ «ФК Айкон Дебт Коллекшн» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 1579551 від 09.03.2020, боржником за яким є ОСОБА_1 , в сумі 91357,20 грн, з яких: 3600,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 87757,20 грн - сума заборгованості за відсотками.
Таку позовну вимогу позивач обґрунтовує сформованою ним випискою з особового рахунка за кредитним договором № 1579551 від 09.03.2020, за період 09.03.2020 - 20.02.2026, з якої вбачається, що позивач жодних нарахувань не здійснював. Тобто первісний кредитор ТОВ «ФК «Верона» нарахував відсотки за користування ОСОБА_1 позикою поза межами строку кредитування. 
Велика Палата Верховного Суду у п. 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». «Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17).
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК (п. 35 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду).
Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (п. 81).
У пунктах 84 - 87 цієї постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено, що зі спливом строку кредитування позичальник не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 84); очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними (п. 85); невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 86); надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87).
Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п. 91 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду).
Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла в постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від таких висновків.
Щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування на підставі умов договору, Велика Палата Верховного Суду у п. 114 постанови від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16 зазначила, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх, а у п. 120 - що у цивільних відносинах, які регулює глава 71 ЦК України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин (п. 120).
З урахуванням наведених норм цивільного законодавства та судової практики суд прийшов до висновку, що у п. 1.4. договору № 1255734 від 17.11.2020 сторони передбачили проценти тільки за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). За таких обставин суд вважає за необхідне застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Суд бере до уваги заперечення представника відповідача викладене у відзиві на позовну заяву щодо незаконно нарахованих позивачем процентів, виходячи з наступного.
Пунктом 9.2. р. 9 договору передбачено, що строк дії цього договору складає 29 днів, починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1. цього договору та закінчується 06.04.2020.
У п. 9.4. договору зазначено, що продовження дії договору (пролонгація) можливе за умови, якщо позичальник повністю сплатив нараховані проценти за весь строк користування позикою не пізніше останнього дня цього строку. Сторони дійшли згоди, що сплата Позичальником нарахованих процентів у повному обсязі є його згодою на автоматичну пролонгацію договору на тих самих умовах на наступні 10 календарних днів без необхідності укладання сторонами додаткової угоди. Кількість таких пролонгацій не обмежена.
Пунктами 3.3., 3.4. і 4.9. договору передбачено, що позичальник сплачує позикодавцю проценти за користування позикою за фактичну кількість календарних днів користування грошовими коштами, визначених договором, але не більше строку, на який надається позика. Датою сплати процентів відповідно до цього договору є день зарахування необхідної суми на поточний рахунок Позикодавця. Позичальник повинен сплачувати нараховані проценти позикодавцем за отриману позику відповідно до Графіку платежів разом з погашенням суми позики в строк, визначений п. п. 4.2. та 9.2. цього договору. Неповернення усієї суми або частини позики та процентів за користування позикою у визначений в договорі термін (після спливу визначеного строку) є неналежним виконанням позичальником зобов`язання за цим договором - порушенням грошових зобов`язань. Неповернута сума позики, розмір несплачених процентів за користування позикою та нарахована неустойка (пеня) складають заборгованість позичальника за договором, актуальний розмір якої деталізовано відображається на особистій сторінці позичальника на веб-сайті позикодавця.
Отже, оскільки позивачем до матеріалів справи не додано розрахунку заборгованості первісного кредитора, доказів заборгованості позичальника за договором, актуальний розмір якої деталізовано відображений на особистій сторінці позичальника на веб-сайті позикодавця (абз. 2 п. 4.9.), доказів пролонгації договору (п. 9.4.), а строк кредитування за договором № 1579551 від 09.03.2026 закінчився 06.04.2020, то доведеною є сума заборгованості ОСОБА_1 за цим договором 5583,60 грн, з яких 3600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1983,60 грн (1,9 % ? 3600,00 грн : 100 % = 68,40 грн ? 29 днів = 1983,60 грн) - заборгованість за відсотками.
Зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства суд вважає, що позивач безпідставно нараховував відсотки за користування кредитом у розмірі 85773,60 грн, що не відповідає Закону, а тому позов підлягає частковому задоволенню в сумі 5583,60 грн, що становить 6,11 % від його ціни.
Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), відповідно до якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а п. 3 ч. 2 цієї статті, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач заявив до суду позовну вимогу з ціною позову 91357,20 грн, сплативши судовий збір у розмірі 2662,40 грн (а. с. 11). Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 5583,60 грн, що становить 6,11 % від ціни позову. Тому і компенсація судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви підлягає в розмірі 6,11 %, що становить 162,67 грн.
У позовній заяві (а. с. 6 - 9) та в заяві про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи (а. с. 42 - 48) представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
У цій справі між ТОВ «ФК «Айкон Дебт Коллекшн» та адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем 09.07.2025 укладений договір № 09/07/2025 про надання правової допомоги. Відповідно до умов договору клієнт доручає, а адвокат приймає доручення і бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором (п. 1.1.); за цим договором адвокат надає клієнту наступні види правової допомоги: представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення, зокрема, цивільного судочинства, а також інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності клієнта (п. 1.2.); вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи з фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги (п. 3.1.); факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (п. 3.3.); сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу, протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) (п. 3.4.).
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 10.06.2026 (а. с. 45) загальна вартість за послуги з надання правової допомоги адвокатом складає 13000,00 грн. На підставі зазначеного акту адвокатом Пархомчуком С.В. на таку суму складено рахунок № 10.06.2026-96 від 10.06.2026 (зворот а. с. 46).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими у статтях 141, 142 ЦПК України.
Оскільки позов задоволено частково на 6,11 % від його ціни, то відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 794,30 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1255734 від 17.11.2020, ст. ст. 6, 11, 509, 525 - 527, 530, 610 - 612, 626, 628, 638, 639, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 12, 13, 81, 141, 142, 259, 263 - 265, 268, 275, 279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» заборгованість за договором про надання коштів у позику № 1579551 від 09 березня 2020 року в розмірі 5583 (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні 60 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн» судовий збір в розмірі 162 (сто шістдесят дві) гривні 67 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 794 (сімсот дев`яносто чотири) гривні 30 копійок. 
Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айкон Дебт Коллекшн», код ЄДРПОУ 44002941, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 12, інше нежитлове приміщення 1008.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя Тарас ЛІЩИНА