ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2026 р. Справа№ 910/14659/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Корсака В.А. 
Алданової С.О. 

за участю:
секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,
представників сторін:
від Київської міської прокуратури: Галезник О.І. (в залі суду);
від Державної служби геології та надр України: не з`явились;
від ТОВ "СОБІ": Заверюха К.О. (в залі суду);

розглянувши апеляційну скаргу 
заступника Генерального прокурора в інтересах держави
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 (повний текст складено 31.03.2026)
у справі № 910/14659/25 (суддя Людмила Шкурдова) 
за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави
до 1) Державної служби геології та надр України,
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "СОБІ"
про визнання недійсними результатів аукціону, договору купівлі-продажу та спеціального дозволу на користування надрами, застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У листопаді 2025 року Заступник Генерального прокурора (далі – прокурор) звернувся в інтересах держави до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просив: 
- визнати недійсними результати проведеного Державною службою геології та надр України (далі – Служба, Держгеонадра) аукціону за лотом "Спеціальний дозвіл на користування надрами - Ділянка Східна Копачівського-І родовища" (ідентифікатор аукціону в електронній системі "Prozorro.Продажі" - SUE001-UA-20210827-75127), оформлені протоколом електронного аукціону №SUE001-UA-20210827-75127 від 18.10.2021;
- визнати недійсним договір №3/15-21 від 29.10.2021 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування суглинків, глини ділянки Східна Копачівського-І родовища, яка знаходиться в Обухівському районі Київської області, укладений між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОБІ" (далі – ТОВ «Собі», Товариство);
- застосувати наслідки недійсності договору № 3/15-21 від 29.10.2021, укладеного між Службою та Товариством, визнавши недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами № 6595 від 09.12.2021, виданий Службою Товариству.
На обґрунтування заявлених вимог прокурор послався на ст. 203, 215, ч. 3 ст. 228 ЦК України зазначив, що результати аукціону, оформлені протоколом електронного аукціону №SUE001-UA 20210827-75127 від 18.10.2021, та укладений за його результатами між відповідачами договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами №3/15-21 від 29.10.2021, суперечать інтересам держави та суспільства з умислу Товариства, антиконкурентні узгоджені дії якого призвели до усунення конкуренції під час торгів.

Позиції учасників справи.
Заперечуючи проти позову, Служба зазначає, що: 
- відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
- встановлення фактів змови учасників онлайн-аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порушення учасниками таких аукціонів законодавства про захист економічної конкуренції не належить до повноважень відповідача;
- відповідач не має жодного впливу не процедуру та результати аукціону.

Заперечуючи проти доводів Служби, прокурор зазначив таке:
- продаж Службою спеціального дозволу на користування надрами відбувся за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками аукціону її видимості;
- саме Служба приймає остаточне рішення щодо визначення переможця електронного аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами;
- формальне дотримання Службою вимог законодавства саме по собі не здатне забезпечити мету запровадження продажу спеціальних дозволів на користування надрами на конкурентних засадах, та не призводить до забезпечення принципу раціонального використання надр у разі здійснення учасниками відповідного аукціону антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення його результатів;
- виявлене в установленому порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсними результатів аукціону;
- обставини допущеного порушення антиконкурентного законодавства, яке призвело до вчинення оспорюваного правочину, встановлено та кваліфіковано органом, наділеним на це відповідними повноваженнями.

Заперечуючи проти позову, Товариство зазначає, що;
- прокурор не довів наявності підстав для представництва інтересів держави у зв`язку з тим, що орган, який мав би захищати інтереси держави (суспільства) від неправомірних діянь у суді, не може здійснити такий захист;
- відповідач притягнутий до встановленої законом відповідальності за порушення приписів Закону України «Про захист економічної конкуренції», а тому будь-які підстави для визнання недійсними аукціону, договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору відсутні;
- доказів того, що будь-які інші суб`єкти господарювання, окрім 2-х учасників аукціону, подавали заявку на участь у ньому, прокурор не надав;
- доказів того, що будь-який інший суб`єкт господарювання мав намір запропонувати вищу цінову пропозицію, а відповідач у цьому йому завадив, прокурор не надав;
- видобування суглинків та глини ділянки Східна Копачівського-І родовища, згідно зі спеціальним дозволом №6595 від 09.12.2021, має на меті сплату рентної плати до державного бюджету України, інших обов`язкових податків і зборів та спрямоване за забезпечення загальнодержавних інтересів та інтересів Обухівської територіальної громади Обухівського району Київської області;
- перебування земельних ділянок, на яких розташована ділянка Східна Копачівського-І родовища, у приватній власності Товариства суттєво зменшує ймовірність того, що новий аукціон з продажу спецдозволу буде проведено;
- доказів допущення відповідачем випадків нераціонального користування надрами прокурор не надав, як і не зазначив, яких саме конкурентів відповідач протиправно усунув;
- твердження прокурора про позбавлення держави можливості залучити якомога більшого прибутку від реалізації відповідного дозвільного документу не підтверджено жодними належними та допустимими доказами;
- позов прокурора в інтересах держави спрямований, зокрема, на блокування здійснення законної господарської діяльності, що є безпідставним та необґрунтованим втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Заперечуючи проти доводів Товариства, прокурор зазначає таке:
- законодавство не наділяє місцеві ради компетенцією звертатися до суду за захистом інтересів держави у спірних правовідносинах;
- оскільки спеціально уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах є Служба, яка за вимогою про визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами повинна бути відповідачем, заступник Генерального прокурора правомірно звернувся до суду з даним позовом;
- положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не застосовні до спірних правовідносин з огляду на характер набуття відповідачем відповідного майнового активу;
- як відсутність інших учасників під час проведення аукціону, так і виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати податків не спростовують обставини продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні в умовах штучно усунутої діями відповідача конкуренції;
- втручання держави у наявне у відповідача право користування надрами, набуте останнім за результатами свідомого та умисного порушення ним прямих законодавчих заборон, є законним та пропорційним заходом, який відповідає суспільному інтересу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Суд дійшов висновку, що прокурор не довів належними та допустимими доказами, що результати аукціону, оформлені протоколом електронного аукціону №SUE001-UA 20210827-75127 від 18.10.2021, та укладений за його результатами між відповідачами договір № 3/15-21 від 29.10.2021 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, суперечать інтересам держави та суспільства, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як наслідок, відсутні підстави для застосування наслідків недійсності цього правочину.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026, заступник Генерального прокурора звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; стягнути з відповідачів на користь Офісу Генерального прокурора судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду. 
Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням ст. 4, 16, 19, 28 Кодексу України про надра, ст. 66, 79 Земельного кодексу України, ст. 3, 203, 215, 228 ЦК України, п. 2, 19, 22 Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №993, ст. 1, 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі»; порушенням ст. 13, 74, 76, 81, 236 ГПК України. 
За доводами апелянта, викладені у оскаржуваному рішенні висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, є суперечливими та такими, що здійснені внаслідок нез`ясування обставин, що мають значення для справи.

Також скаржник заявив клопотання про витребування у Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі – АМК) належним чином засвідченої копії рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення АМК від 04.09.2025 №70/171-р/к у справі №2/01-72-23 та документів, які стали підставою для його прийняття.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14659/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора в інтересах держави на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 до надходження матеріалів справи №910/14659/25.
14.05.2026 матеріали справи №910/14659/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора в інтересах держави на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14659/25. Розгляд справи призначено на 15.06.2026.
У судовому засіданні 15.06.2026 прокурор заявив клопотання про витребування у Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі – АМК) належним чином завіреної копії рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення АМК від 04.09.2025 №70/171-р/к у справі №2/01-72-23 та документів, які стали підставою для прийняття такого рішення (матеріалів справи №2/01-72-23).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2026 клопотання прокурора про витребування у Східного міжобласного територіального відділення АМК належним чином завіреної копії рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення АМК від 04.09.2025 №70/171-р/к у справі №2/01-72-23 задовольнити частково. В частині клопотання прокурора про витребування документів у Східного міжобласного територіального відділення АМК, які стали підставою для прийняття рішення від 04.09.2025 №70/171-р/к (матеріалів справи №2/01-72-23) відмовлено. Витребувано у Східного міжобласного територіального відділення АМК належним чином завірену паперову копію рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення АМК від 04.09.2025 №70/171-р/к у справі №2/01-72-23. Зобов`язано Східне міжобласне територіальне відділення АМК у найкоротший термін надіслати належним чином завірену копію рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення АМК від 04.09.2025 №70/171-р/к у справі №2/01-72-23 до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено судове засідання до 08.07.2026.

Позиції учасників справи.
Служба та Товариство надали відзиви на апеляційну скаргу, у яких проти доводів та вимог прокурора заперечують, наводять власні доводи на їх спростування, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, як законне та обґрунтоване.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
19.11.2020 ТОВ «Собі» направило до Служби заяву №212 щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування суглинків, глини ділянки Східна Копачівського-І родовища, яка знаходиться в Обухівському районі Київської області.
Служба листом №17643/01-2/12-20 від 25.11.2020, відповідно до вимог Порядку проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №993 від 23.09.2020, направила до Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» пакет документів щодо видобування глини та суглинків ділянки Східна Копачівського-І родовища.
Державне науково-виробниче підприємство «Державний інформаційний геологічний фонд України» листом № 06/306-4059 від 17.12.2020 надало Службі підготовлені оглядову карту, ситуаційний план, каталог координат і пояснювальну записку для направлення на погодження пропозиції щодо продажу спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування глини та суглинків ділянки Східна Копачівського-І родовища.
Служба листом №3407/01/12-21 від 03.03.2021 вказані вище документи направила до Обухівської районної ради та Обухівської міської об`єднаної територіальної громади для розгляду питання про надання погодження продажу на аукціоні спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування глини та суглинків ділянки Східна Копачівського-І родовища.
Служба геології та надр України листом №3408/01/12-21 від 03.03.2021 вказані вище документи направила до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України для розгляду питання про надання пропозицій із зазначенням умов надрокористування щодо продажу спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування глини та суглинків ділянки Східна Копачівського-І родовища.
Листом №25/2-22/7151-21 від 07.04.2021 Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України повідомило Службу про внесення пропозиції щодо включення ділянки Східна Копачівського-І родовища до переліку ділянок надр, дозволи на користування якими виставляються на аукціон. 
20.05.2021 Обухівська районна рада Київської області своїм рішенням №104.6.VIII погодила Службі продаж спеціального дозволу на користування надрами.
Рішенням №316/143-10-VIII від 27.05.2021 Обухівська міська рада Київської області погодила надання надр у користування.
26.08.2021 Служба наказом №617 «Про затвердження переліку ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон» ділянку Східна Копачівського-І родовища, яка знаходиться в Обухівському районі Київської області, виставила на аукціон з продажу спеціальних дозволів на користування надрами шляхом електронних торгів.
Служба розмістила оголошення про проведення аукціону за лотом «Спеціальний дозвіл на користування надрами – ділянка Східна Копачівського-І родовища. Вартість геологічної інформації – 45 841,92 грн (з ПДВ). Вартість пакету аукціонної документації – 37 528,26 грн. (з ПДВ). Ділянка Східна Копачівського-І родовища в адміністративному відношенні розташована на південній околиці с. Копачів Обухівського району Київської області. Вид корисної копалини: суглинок, глина. Вид користування надрами та строк, на який надається дозвіл: видобування, 20 років» (ідентифікатор аукціону в електронній системі «Prozorro.Продажі» - SUE001-UA-20210827-75127).
Дата проведення аукціону – 18.10.2021. Стартова ціна лота – 1 202 829,00 грн без ПДВ. Ціна реалізації лота – 1 243 829,00 грн без ПДВ. Крок аукціону – 20 000,00 грн. Розмір гарантійного внеску – 240 565,80 грн. Учасники електронного аукціону – ТОВ «Собі», ТОВ «Себо». Цінова пропозиція ТОВ «Собі» - 1 243 829,00 грн. Цінова пропозиція ТОВ «Себо» - 1 203 829,00 грн. Переможець аукціону – ТОВ «Собі».
Результати аукціону оформлено протоколом електронного аукціону №SUE001-UA-20210827-75127 від 18.10.2021.
29.10.2021 Служба уклала з ТОВ «Собі» договір №3/15-21 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування суглинків, глини ділянки Східна Копачівського-І родовища, яка знаходиться в Обухівському районі Київської області (далі – договір), за умовами п. 2.1 якого переможець аукціону зобов`язується за суму коштів, визначену в протоколі проведення електронного аукціону від 18.10.2021 №SUE001-UA-20210827-75127, згідно з яким покупець визнаний переможцем аукціону, придбати у продавця спеціальний дозвіл на користування надрами з метою видобування суглинку, глини ділянки Східна Копачівського-І родовища, яка знаходиться в Обухівському районі Київської області. Строк дії дозволу: 20 років.
Служба видала Товариству спеціальний дозвіл на користування надрами №6595 від 09.12.2021. Мета користування надрами – видобування суглинків та глин, придатних для виробництва цегли керамічної 19-ти порожнистої та каменів керамічних 18-ти порожнистих, а також як сировини для закладання виїмкового простору для нарощування дамб.
09.12.2021 Служба та Товариство підписали угоду №6595 про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин, яка є додатком до спеціального дозволу на користування надрами, наданого з метою видобування корисних копалин суглинку, глини ділянки Східна Копачівського-І родовища.
Після проведення аукціону, укладення 29.10.2021 договору та надання Товариству спеціального дозволу на користування надрами №6595 від 09.12.2021 Східне міжобласне територіальне відділення АМК рішенням №70/171-р/к від 04.09.2025 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі №2/01-72-23 встановило, що ТОВ «Собі» та ТОВ «Себо» вчинили порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону, проведеного Службою за лотом: «Спеціальний дозвіл на користування надрами – ділянка Східна Копачівського-І родовища» (ідентифікатор аукціону в електронній системі «Prozorro.Продажі» - SUE001-UA-20210827-75127).
Так, згідно з висновками адміністративної колегії відділення узгоджені дії товариств полягали у:
- перебуванні співзасновника та кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «Себо» у трудових відносинах з ТОВ «Собі»;
- оренді ТОВ «Себо» транспортного засобу у фізичної особи-підприємця, яка одночасно перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Собі» та була співзасновником ТОВ «Себо»;
- зазначенні ТОВ «Себо» електронної скриньки співзасновника ТОВ «Себо» при реєстрації на електронному майданчику;
- доступі співзасновника ТОВ «Себо» до банківських рахунків ТОВ «Собі»;
- використанні товариствами однієї і тієї ж ІР-адреси під час входу до автоматизованої системи дистанційного банківського обслуговування;
- використанні товариствами однієї і тієї ж ІР-адреси під час формування запитів на отримання витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
- господарських відносинах між відповідачами до оголошення аукціону;
- ціновій поведінці товариств під час аукціону.
Вказаним рішенням на товариства накладено штрафи у розмірі 68 000,00 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор стверджує, що оскільки ТОВ «Собі» та ТОВ «Себо» вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону, шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки цінових пропозицій та участі в цьому аукціоні, то результати такого аукціону та укладений між відповідачами договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами суперечать інтересам держави та суспільства з умислу Товариства, антиконкурентні узгоджені дії якого призвели до повного усунення конкуренції під час торгів, що створює правові підстави для визнання їх недійсними.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Кодексу.
За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін – в разі виконання правочину обома сторонами – в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне – з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Чітке законодавче визначення поняття "інтерес" та поняття "інтерес держави і суспільства" відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. Втім поняття "інтерес" є ширшим, адже охоплює, наприклад, "охоронюваний законом інтерес", "публічний інтерес", "суспільний інтерес" тощо.
У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 дано визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес": у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Верховний Суд у постанові від 10.02.2026 у справі №921/386/23 звернув увагу, що державні інтереси – це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 ЦК України можна дійти висновку, що, зокрема, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства (за ч. 3 ст. 228 ЦК України), є наявність наміру хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. 
Верховний Суд у постанові від 10.02.2026 у справі №921/386/23 зазначив, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Водночас суд бере до уваги, що у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду вирішила уточнити висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, таким чином:
"При визначенні підстав для застосування ч. 3 ст.228 ЦК, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції".
Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у зазначеній постанові також виснувала, що за умови застосування відповідних приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").
Отже, об`єднана палата Касаційного господарського суду у справі №922/3456/23 виснувала про те, що застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України до спірних відносин призвело (у вказаній справі суди задовольнили позовні вимоги і застосували приписи зазначеної норми права) до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст. 1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача, так і щодо добросовісної сторони правочину.

Підставою визнання недійсними результатів проведеного Службою 18.10.2021 аукціону, договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами №3/15-21 від 29.10.2021 та застосування наслідків недійсності договору прокурор визначив факт вчинення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі в аукціоні, відповідальність за які передбачена Законом України «Про захист економічної конкуренції».
Суд встановив, що в аукціоні щодо продажу спеціального дозволу на користування надрами – ділянка Східна Копачівського-І родовища взяли участь лише 2 учасника, а саме ТОВ «Собі» та ТОВ «Себо». 
Прокурор не надав до матеріалів справи жодних доказів на підтвердження того факту, що інші суб`єкти господарювання, окрім ТОВ «Собі» та ТОВ «Себо», подавали заявки на участь у спірному аукціоні, або доказів створення ТОВ «Собі» перешкод для участі в аукціоні інших особам, або того, що інший суб`єкт господарювання мав намір запропонувати вищу цінову пропозицію, а Товариство у цьому йому завадило.

Матеріали справи свідчать, що ділянка Східна Копачівського-1 родовища розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 3223184200:08:003:0095, 3223184200:08:003:0096, 3223184200:08:003:0026, 3223184200:08:003:0027, які належать ТОВ «Собі» на праві власності, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Колегія суддів враховує, що згідно з ч. 4 ст. 66 Земельного кодексу України надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки.
Земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються у користування власникам спеціальних дозволів на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислову розробку родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) на видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами ділянок надр та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами, а також за межами таких ділянок надр для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (з автоматичним продовженням строку дії земельного сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами). Встановлення земельних сервітутів для зазначених цілей здійснюється без зміни цільового призначення таких земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення.
Тобто у разі отримання спеціального дозволу на користування надрами іншою особою, ніж ТОВ «Собі», така особа мала б право вимагати встановлення земельного сервітуту. Разом з тим така обставина сама по собі не є підставою для задоволення вимог прокурора, заявлених у цій справі.

Приписами п. 2 ч. 2 ст. 24 Кодексу України про надра визначено, що користувачі надр зобов`язані забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр.
Однак жодних доказів допущення ТОВ «Собі» випадків нераціонального користування надрами прокурор у матеріали справи не надав.
Поряд з тим, користування надрами є платним, крім випадків, передбачених ст. 29 Кодексу України про надра.
Плата справляється за користування надрами в межах території України, її континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони (ч. 1 ст. 28 Кодексу України про надра).
Рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин та рентна плата за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, встановлюються Податковим кодексом України (ч. 4 ст. 28 Кодексу України про надра).
Суд зазначає, що видобування суглинків та глини ділянки Східна Копачівського-І родовища згідно зі спеціальним дозволом №6595 від 09.12.2021 має наслідком сплату рентної плати до державного бюджету України, інших обов`язкових податків і зборів, у зв`язку з чим твердження прокурора про позбавлення можливості держави отримати більший прибуток від реалізації відповідного дозвільного документу не підтверджено жодними доказами.
Єдиним доказом того, що укладений за результатами аукціону договір завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є рішення Східного міжобласного територіального відділення АМК в антимонопольній справі, яким визнано, що ТОВ «Собі» вчинило порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів аукціону.
Водночас сам лише факт вчинення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням АМК, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Суд звертається до висновку Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, згідно з яким ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Разом з тим, прокурор не довів наявності інших підстав для визнання спірного аукціону та вчинення спірного договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України, зокрема, того у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета проведення спірного аукціону та вчинення спірного договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, як не довів і того, що внаслідок укладення оспорюваного правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти тощо.
Ціна, за якою реалізовано спеціальний дозвіл, перевищує стартову (початкову) ціну аукціону, тобто держава отримала кошти на умовах, визначених самим аукціоном; у аукціоні взяли участь лише два учасники, що свідчить про обмежений інтерес ринку до відповідного активу; прокурором не надано доказів наявності інших потенційних учасників аукціону, які могли б запропонувати вищу ціну за спеціальний дозвіл, доказів вищої, ніж визначена Службою, вартості спеціального дозволу, що перевищувала б фактично сплачену суму, а також не наведено конкретного розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок укладення оспорюваного правочину.
Метою оспорюваного договору купівлі-продажу спеціального дозволу було набуття ТОВ «Собі» права користування надрами ділянкиСхідна Копачівського-1 родовища. Ця мета сама по собі не суперечить інтересам держави, оскільки саме держава в особі Держгеонадра прийняла рішення про виставлення спеціального дозволу на продаж на аукціоні, тобто мала намір його відчужити на оплатних засадах.
Відповідно, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Суд враховує, що за висновком Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні ч. 3 ст. 228 ЦК України. Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції. 
За таких підстав, обставини допущення, зокрема, Товариством під час проведення закупівлі порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які посилається прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору через його суперечність інтересам держави і суспільства.
Окремо колегія суддів зауважує, що правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду, висловлена у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, цілком застосовна у справі, що розглядається.
Відповідно до сталої практики Великої Палати Верховного Суду (зокрема, постанова від 12.10.2021 у справі №233/2021/19) подібність правовідносин для цілей застосування частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначається насамперед за змістовим критерієм оцінкою спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права прав та обов`язків сторін спору, тоді як суб`єктний і об`єктний критерії є додатковими та мають значення лише тоді, коли для застосування відповідної норми права є необхідним специфічний суб`єктний склад або специфічний об`єкт правовідносин. 
У цій справі, як і у справі №922/3456/23, ключовим юридичним питанням, що постало перед судом, є одне й те саме: чи є встановлений компетентним органом факт вчинення учасниками торгів (аукціону, тендеру) антиконкурентних узгоджених дій, спрямованих на спотворення результатів таких торгів, самостійною та достатньою підставою для визнання правочину, укладеного за результатами таких торгів, недійсним як такого, що вчинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України.
Предмет позову (визнання недійсними правочинів, укладених за результатами торгів, та застосування наслідків недійсності за частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України), підстава позову (вчинення антиконкурентних узгоджених дій, встановлене рішенням органу Антимонопольного комітету України) та застосовна норма права в обох справах збігаються, а специфіка предмета торгів (спеціальний дозвіл на користування надрами чи товар за договором закупівлі) не впливає на розв`язання зазначеного правового питання, оскільки норма частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України сформульована загально і не передбачає різного регулювання залежно від виду майна чи майнового права, що є предметом оспорюваного правочину.
Довід апелянта про незастосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у справах №922/2645/20 та №922/3322/20 апеляційний господарський суд також відхиляє, оскільки постанови Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі №922/3322/20 ухвалені колегіями суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду до прийняття постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, якою уточнено критерії застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України до правочинів, укладених за результатами торгів, проведених з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.
Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; при цьому, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду (зокрема, у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17), незалежно від того, чи прямо перераховані усі постанови, від яких відступлено, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду з відповідного питання. Такою останньою правовою позицією з питання застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України до правочинів, укладених за результатами торгів з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, є саме постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, яка ухвалена колегією найвищого рівня в системі касаційного перегляду господарських спорів (об`єднаною палатою) саме з метою забезпечення єдності судової практики з цього питання. Відтак суд першої інстанції правомірно надав пріоритет висновкам, викладеним у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, перед висновками, викладеними у постановах, на які посилається апелянт.

Крім того, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Законом України «Про захист економічної конкуренції» передбачена відповідальність. Зокрема, за порушення, визначене п. п. 1, 2 та 4 ст. 50 цього Закону, накладаються штрафи (ст. 51, ч. 2 ст. 52 цього Закону).
Суд встановив, що Східне міжобласне територіальне відділення АМК за порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішенням наклало на ТОВ «Собі» (переможця спірної закупівлі) штраф, а отже Товариство понесло відповідальність за вчинене ним порушення законодавства про захист економічної конкуренції, рішення АМК не оскаржувало, штраф сплатило. 
Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що прокурор не довів належними та допустимими доказами, що результати аукціону, оформлені протоколом електронного аукціону №SUE001-UA 20210827-75127 від 18.10.2021, та укладений за його результатами між відповідачами договір № 3/15-21 від 29.10.2021 купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, суперечать інтересам держави та суспільства, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як наслідок, відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
Зважаючи на все наведене вище у сукупності, колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора в інтересах держави на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14659/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2026 у справі №910/14659/25 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 15.07.2026. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова