ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 вересня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 405/4308/25
провадження № 22-ц/4809/1290/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору – ОСОБА_4 , Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 27 березня 2026 року у складі головуючого судді Волоткевича А. В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви, відзиву на позов, письмових пояснень та рішення суду першої інстанції.
У липні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , звернувся з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору – ОСОБА_4 , Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить звільнити з-під арешту належну на праві власності ОСОБА_1 1/15 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, B-13, 26.09.2012, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Будулатій А. М), який зареєстровано 26.09.2012 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 13045109 та скасувати державну реєстрацію обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В-13, 26.09.2012, Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ) ( ОСОБА_5 ), реєстраційний номер обтяження: 13045109, де обтяжувач: Ленінський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, власник: ОСОБА_6 , вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: все нерухоме майно.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право на спадщину від 16 грудня 1983 за реєстром №4-3625 набув у власність 1/10 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За змістом довідки №140 від 29 жовтня 2024 року ОСОБА_6 дійсно проживав по АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент смерті батька, ОСОБА_7 та вів спільне господарство. 
Зазначено, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи викладене, ОСОБА_6 в порядку ст. 549 ЦК УРСР набув у власність 1/10 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли його донька, ОСОБА_4 та син, ОСОБА_1 (2/3 частки).
Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №24/02-31 від 27 лютого 2025 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , нотаріус зможе видати після зняття арешту на 1/15 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Так, за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено наявність арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошено заборони на його відчуження, В-13, 26.09.2012, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_5 ), все нерухоме майно, власник ОСОБА_6 , зареєстрований 26.09.2012 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 13045109.

Представник відповідача – адвокат Осіпова Ю. Ю. подала відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Вказала, що позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилається на той факт, що за змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_6 нотаріус зможе видати після зняття арешту на 1/15 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 . Однак, зі змісту вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало саме накладення арешту на все спадкове майно, а не на його частину і постанова не містить посилання на необхідність зняття арешту з частини спадкового майна.
Звернула увагу, що на сьогоднішній день, підстави, які зумовили наявність обтяжень все ще існують, оскільки у ОСОБА_6 наявна заборгованість по аліментам на утримання доньки, ОСОБА_4 в розмірі 61 384, 22 грн (а.с.68-71).

Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 27 березня 2026 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд керувався тим, що наявність заборони відчуження на майно спадкодавця пов`язане саме з існуванням непогашеної заборгованості зі сплати аліментів в межах відповідного виконавчого провадження. Оскільки, позивач та третя особа є єдиними спадкоємцями, то до них перейшли не тільки права на майно спадкодавця, а і його зобов`язання пов`язані з наявною заборгованістю зі сплати аліментів у спадкодавця на момент смерті.
Суд зазначив, що матеріали справи не містять відомостей щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом №2-2449 від 18.12.2000 Ленінського районного суду м. Кіровограда під час виконання якого державним виконавцем накладено арешт на спірне майно. За змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України). Виходячи із зазначених правових норм, суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача у діях відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 27 березня 2026 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріали справи не містять відомостей щодо заміни боржника за виконавчим листом №2-2449 від 18 грудня 2000 року Ленінського районного суду м. Кіровограда, а тому позивач не є боржником за виконавчим листом №2-2449, відповідно і не повинен виконувати зобов`язання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник відповідачки – адвокат Осіпова Ю. Ю. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Вказала, що без погашення заборгованості по аліментам в розмірі 30 692, 11 грн відсутні підстави для звільнення майна з-під арешту. Зазначила, що ОСОБА_1 не є власником 1/15 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , оскільки дана частка належить померлому ОСОБА_6 , а тому вимоги позивача з приводу звільнення з-під арешту належної йому на праві власності 1/15 частини житлового будинку є передчасними та такими, що не можуть бути задоволені судом (а.с.132-135).

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача – адвоката Захарченка І. В., представника відповідачки – Осіпової Ю. Ю., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 27 березня 2026 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини 
ОСОБА_7 згідно зі свідоцтвом право про спадщину від 16.12.1983 за реєстром №4-3625 набув у власність 1/10 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с 6).
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7).
За змістом довідки №140 від 29.10.2024 ОСОБА_6 проживав по АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент смерті батька ОСОБА_7 та вів спільне господарство (а.с. 9).
ОСОБА_6 прийняв спадщину після батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 та п. 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 16.01.2003, що підтверджується нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2025 № 24/02-31 (а.с. 11) .
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10).
За змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №24/02-31 від 27.02.2025 за матеріалами спадкової справи №06/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 спадкоємцями, які прийняли спадщину є донька ОСОБА_4 (1/3 частка) та син ОСОБА_1 (2/3 частки).
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 набув у власність 1/15 частині/житлового будинку по АДРЕСА_1 .
За змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №24/02-31 від 27.02.2025 вбачається, що свідоцтво про право на спадщину, на спадкове майно ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 зможе видати після зняття арешту на 1/15 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
За даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено наявність арешту накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В-13, 26.09.2012, Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ (Будулатій А. М.), все нерухоме майно, власник ОСОБА_6 , зареєстровано 26.09.2012 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 13045109.
18.12.2000 Ленінським районним судом м. Кіровограда на виконання рішення суду видано виконавчий лист, відповідно до якого з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку починаючи з 02.11.2000 і до 12.07.2015. 26.09.2012 Державним виконавцем відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа 2-2449 та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 
22.12.2018 виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що закінчився термін для даного виду стягнення, а у Боржника відсутні кошти та майно, на яке може були звернено стягнення. Заборгованість по аліментам станом на 12.07.2015 року, тобто на день повноліття дитини становить 61 384,22 грн. Вищезазначені обставини підтверджуються листом Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області та інформацією про виконавче провадження (а.с. 15, 39-40).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої, частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках – особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).
Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 18 грудня 2000 року Ленінським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист, відповідно до якого з ОСОБА_6 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 02 листопада 2000 року і до 12 липня 2015 року. 
Згідно листа начальника відділу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 березня 2025 року, стосовно надання інформації по виконавчому листу №2-2449 від 03 листопада 2004 року, виданому Ленінським районним судом м. Кіровограда, повідомлено наступне.
Так, 26 вересня 2012 року Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34463170 з примусового виконання виконавчого листа №2-2449 від 03 листопада 2004 року, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 аліменти.
18 грудня 2014 року, керуючись вимогами п.10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (редакції 606-XIV), старшим державним виконавцем Піскун В. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а саме: направлення виконавчого документу за належністю до іншого відділу ДВС, оскільки згідно інформації з УПФУ боржник перебуває на обліку в УПФУ в м. Кіровограді, як отримувач пенсії, що належить до території Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ.
Заборгованість станом на 18 грудня 2024 року складає 56 126 грн (а.с.13).
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 січня 2015 року, державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18 грудня 2000 року.
22 грудня 2018 року виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що закінчився термін для даного виду стягнення, а у боржника відсутні кошти та майно, на яке може були звернено стягнення. Заборгованість по аліментам станом на 12 липня 2015 року, тобто на день повноліття дитини становить 61 384,22 грн. Вищезазначені обставини підтверджуються листом Кропивницького відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області та інформацією про виконавче провадження (а.с. 15, 39-40).
За даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено наявність арешту накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В-13, 26.09.2012, Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ (Будулатій А. М.), все нерухоме майно, власник ОСОБА_6 , зареєстровано 26.09.2012 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 13045109.
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 10).
За змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №24/02-31 від 27 лютого 2025 року та матеріалами спадкової справи №06/2024, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 спадкоємцями, які прийняли спадщину є донька ОСОБА_4 (1/3 частка) та син ОСОБА_1 (2/3 частки).
З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №24/02-31 від 27 лютого 2025 року, установлено, що свідоцтво про право на спадщину, на спадкове майно ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 нотаріус зможе видати після зняття арешту на 1/15 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Відтак, нотаріус не може видати позивачу ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, на спадкове майно ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 на 1/15 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , у зв`язку з наявністю арешту (заборони на відчуження) об`єкта нерухомого майна, виданого 26 вересня 2012 року на підставі постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ( ОСОБА_5 ) №В-13, який було накладено в рамках примусового виконання виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання дочки – ОСОБА_4 , яка є третьою особою у цій справі, а також спадкоємцем померлого ОСОБА_6 .
Враховуючи викладене, оскільки боржник ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак арешт на належне йому майно не знято, а наявність обтяження фактично порушує права позивача, оскільки він позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно, апеляційний суд вважає, що право позивача підлягає судовому захисту з урахуванням положень ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом зняття (скасування) арешту (заборони на відчуження) з об`єкта нерухомого майна, виданого 26 вересня 2012 року на підставі постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ( ОСОБА_5 ) №В-13, на належну ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/15 частку житлового будинку за АДРЕСА_1 , що належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16 грудня 1983 року державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори, за р. №4-3625 ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був його син – ОСОБА_6 , який спадщину прийняв, відповідно до п.1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та п. 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 16 січня 2003 року.
Колегія суддів зауважує, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який позбавлений можливості оформити право власності у порядку спадкування за законом, що вказує про порушення його прав та необхідність їх захисту, а тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Суд першої інстанції зазначеного вище не врахував, а тому помилково вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив: звільнити з-під арешту належну на праві власності ОСОБА_1 1/15 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, B-13, 26.09.2012, Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ (Будулатій А. М), який зареєстровано 26.09.2012 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 13045109 та скасувати державну реєстрацію обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В-13, 26.09.2012, Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ) (Будулатій А. М.), реєстраційний номер обтяження: 13045109, де обтяжувач: Ленінський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, власник: ОСОБА_6 , вид обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: все нерухоме майно.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, діючи в межах заявлених позовних вимог, має право надати правову кваліфікацію правовідносинам та самостійно визначити, який спосіб захисту є належним у контексті ст. 5 ЦПК України. У разі, якщо позивач некоректно або неточно сформулював прохальну частину позову, але зміст порушеного права та матеріально-правова вимога є очевидними, апеляційний суд вважає, що ухвалення у цій справі рішення про зняття (скасування) арешту (заборону на відчуження) з об`єкта нерухомого майна, видану 26 вересня 2012 року на підставі постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ( ОСОБА_5 ) №В-13, на належну ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/15 частку житлового будинку за АДРЕСА_1 , що належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16 грудня 1983 року державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори, за р. №4-3625 ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був його син – ОСОБА_6 , який спадщину прийняв, відповідно до п.1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та п. 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 16 січня 2003 року, забезпечить реальне відновлення порушених прав позивача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , задовольнити частково, рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 27 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , про зняття арешту. Зняти (скасувати) арешт (заборону на відчуження) з об`єкта нерухомого майна, видану 26 вересня 2012 року на підставі постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ( ОСОБА_5 ) №В-13, на належну ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/15 частку житлового будинку за АДРЕСА_1 , що належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16 грудня 1983 року державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори, за р. №4-3625 ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був його син – ОСОБА_6 , який спадщину прийняв, відповідно до п.1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та п. 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 16 січня 2003 року. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 27 березня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 , про зняття арешту.
Зняти (скасувати) арешт (заборону на відчуження) з об`єкта нерухомого майна, видану 26 вересня 2012 року на підставі постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ( ОСОБА_5 ) №В-13, на належну ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/15 частку житлового будинку за АДРЕСА_1 , що належав на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 16 грудня 1983 року державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори, за р. №4-3625 ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого був його син – ОСОБА_6 , який спадщину прийняв, відповідно до п.1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та п. 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 16 січня 2003 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 14.09.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник