ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року 
м. Чернівці
справа № 713/3006/25
провадження 822/1101/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Височанської Н.К.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , 
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа ОСОБА_3 ,
апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Осокін А.Л.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Посилається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою відповідача ОСОБА_2 . На даний час проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні. 
Зазначає, що навчається у Чернівецькому кооперативному фаховому коледжі економіки і права та потребує матеріальної допомоги.
Просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти, на період навчання, в розмірі 3000 гривень щомісяця, до досягнення нею 23 років.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2500 гривень, щомісяця, на час навчання ОСОБА_1 , але не довше ніж до досягнення нею 23 років.
Аліменти стягувати з 26 вересня 2025 року, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць.
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, оскільки вона потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з навчанням, а відповідач може таку матеріальну допомогу надавати.
При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, а тому визначив розмір аліментів в розмірі 2500 гривень.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти, оскільки має незадовільний стан здоров`я. Також позивачкою не надано належних доказів понесення витрат на фактичні потреби, саме у зв`язку з навчанням.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Посилається на те, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою відповідача ОСОБА_2 
ОСОБА_1 навчається у Чернівецькому кооперативному фаховому коледжі економіки і права.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 461/6882/16-ц та від 20 травня 2020 року у справі № 635/1139/17.
Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.
Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітню дочку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги, у зв`язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд правомірно виходив з реальної можливості відповідача ОСОБА_2 сплачувати щомісячно аліменти на утримання дочки. При цьому, суд не врахував матеріальний та сімейний стан відповідача.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 07 грудня 2020 року у справі 761/23308/19.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що повнолітня дочка сторін ОСОБА_1 , навчається у Чернівецькому кооперативному фаховому коледжі економіки і права, заочної форми навчання, термін навчання 1 рік 10 місяців, що підтверджується договором № 39/11/15(а. с. 11). 
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є безробітним, врахував обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжують навчання після досягнення повноліття, та дійшов висновку про стягнення аліментів у розмірі 2500 гривень щомісяця.
Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується із визначеним судом розміром аліментів, який підлягає стягненню на утримання повнолітньої дочки сторін, оскільки згідно норм Сімейного Кодексу України обов`язок утримання, в тому числі повнолітніх дітей, покладається на обох батьків при умові, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу
Колегія суддів, перевіривши наведені позивачем доводи позовної заяви та апеляційної скарги, дійшла висновку, що доводи відповідача ОСОБА_2 частково знаходять своє підтвердження в матеріалах справи, а саме, що відповідач не має постійного доходу, проте вказане не свідчить про те, що він не повинен надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність офіційного працевлаштування не звільняє відповідача від обов`язку утримання своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, оскільки відповідач є особою працездатного віку, якій не встановлено обмеження на працю.
Колегія суддів зауважує, що навчання дитини на заочній формі та можливість працевлаштування дитини не є беззаперечним доказом звільнення відповідача від обов`язку утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, проте, може впливати на розмір аліментів, які підлягають стягненню.
Також підставою для зменшення розміру аліментів, визначених судом першої інстанції в сукупності із вищенаведеним також є ряд хронічних захворювань відповідача, що підтверджуються довідкою військово-лікарської комісії №2025-0509-1248-3371-0 від 09 травня 2025 року, яка була досліджена судом апеляційної інстанції, оскільки наявність хронічних захворювань або інвалідність, що потребують витрат на лікування та обмежують працездатність особи, впливають на зменшення розміру аліментів.
Враховуючи вищевикладене, з урахуванням належних та достовірних доказів, наданих сторонами, виходячи із принципу справедливості і розумності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначеного судом першої інстанції, які стягуються на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, до досягнення нею 23-річного віку з 2500 гривень щомісячно до 1500 гривень щомісячно.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції слід змінити та зменшити визначений судом до стягнення розмір аліментів з 2500 гривень до 1500 гривень щомісячно.
В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 грудня 2025 року змінити, зменшити визначений до стягнення розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 2500 гривень до 1500 щомісячно.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий М.І. Кулянда
Судді: О.О. Одинак
Н.К. Височанська