Справа №583/4699/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2251/26 	
Категорія - 72 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Петен Я.Л. (суддя-доповідач), суддів: Криворотенка В.І., Черних О.М.,
з участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Яценко Н.Г. у м. Охтирка Сумської області, 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.
Свої вимоги мотивувала тим, щоз 2010 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2017 року. Мають спільних дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матір`ю. З того часу відповідач допомоги на утримання дітей не надавав, з дітьми не спілкується, участі у вихованні, лікуванні, догляді та утриманні не бере, не цікавиться успіхами у навчанні, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона самостійно утримувала та виховувала дітей, вирішувала всі питання щодо забезпечення їх нормального фізичного та психологічного розвитку. При цьому вона батьку дітей у спілкуванні з ними перешкод не чинить. 
Вказувала, шо за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України, а також до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства щодо своєї дружини. 
Посилаючись на вказані обставини, просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття.
Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2026 рокупозов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 08 жовтня 2025 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 08 жовтня 2025 року. В іншій частині позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1331 грн 20 коп.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, не вчинення щодо дітей жорсткого поводження, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки інтересам дітей не слугує розірвання їх зв`язку з батьком. Суд вважав, що наявні підстави попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції, враховуючи майновий стан сторін, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню щомісячно аліменти на утримання його дітей у визначеному позивачем розмірі, що відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не враховано інтереси дітей, оскільки діти не знають батька, не бажають з ним спілкуватися, відповідач не бере участь в їх вихованні та не проводить спільно з ними час.
Зауважує, що вона одноосібно займається дітьми, виховує їх, проводить спільний час. Вказує, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не з`явився до суду, не подав відзиву на позовну заяву, що свідчить про байдужість до дітей та їх виховання. На її думку, це також може призвести до байдужості батька при виникненні ситуації щодо надання дітям медичної допомоги чи втручання, коли буде потрібен його дозвіл, і що може спричинити шкоду їх здоров`ю, чи буде необхідність у наданні дозволу батька при виїзді дітей за кордон на лікування чи відпочинок, що може негативно вплинути на життя дітей.
Орган опіки та піклування Чернеччинської сільської ради 26 лютого 2026 року затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, який, на її думку, відповідає інтересам дітей з врахуванням їх потреб.
Рішення суду в частині стягнення аліментів не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається. 

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не прибула, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач та треті особи відзивів на апеляційну скаргу не подали, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

28 липня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2017 року (а.с. 16, 21).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 27, 32).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 квітня 2024 року, зареєстрованого в реєстрі за №724, житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с. 23-26).
Згідно з довідкою Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 17 липня 2025 року №215 ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , та має такий склад сім`ї: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 22).
З довідок №228 та №229, виданих 21 липня 2025 року Чернеччинським ліцеєм (опорним закладом освіти) Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчаються в цьому закладі. За час навчання у закладі біологічний батько дітей не приводив їх на заняття та не забирав після закінчення навчального дня, не цікавився у класних керівників доньки та сина, як вони навчаються та які проблеми в них виникають в процесі навчання (а.с. 30, 34).
Відповідно до характеристики Чернеччинського ліцею (опорного закладу освіти) Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 23 липня 2025 року №231 учениця 8 класу ОСОБА_3 має позитивну характеристику (а.с. 31).
Згідно з характеристикою Чернеччинського ліцею (опорного закладу освіти) Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 23 липня 2025 року №133 учень 6 класу ОСОБА_4 має позитивну характеристику, його мати приділяє належну увагу вихованню дитини, приймає активну участь у житті класу та ліцею, постійно цікавиться успіхами дитини та регулярно відвідує ліцей, забезпечує все необхідне для повноцінного розвитку та навчання сина. Батько, ОСОБА_2 за період навчання ОСОБА_6 успіхами дитини не цікавився та ліцей не відвідував (а.с. 35).
Відповідно до довідки про отримання (нетримання) допомоги №465, виданої 22 липня 2025 року Управлінням соціального захисту населення Охтирської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 перебувала на обліку та з 01 серпня 2024 року до 31 липня 2025 року їй було призначено та нараховано державну соціальну допомогу як малозабезпеченим сім`ям в сумі 41079,04 грн (а.с. 36).
Згідно з довідкою про доходи Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 25 липня 2025 року №23 ОСОБА_1 отримувала матеріальну допомогу як член добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з виконанням завдань, пов`язаних з виникненням надзвичайної ситуації. Загальна сума доходу за період з 01 січня 2025 року до 30 червня 2025 року становить 51000,00 грн (а.с. 37).
Відповідно до висновку, який затверджений рішенням виконавчого комітету Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області 26 лютого 2026 року №82, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 119-120). 
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є хрещеною ОСОБА_6 . У 2016 році, після того як ОСОБА_2 побив позивачку, відбив їй нирку, вона забрала ОСОБА_1 з дітьми від відповідача, поки ним займалися працівники поліції. Після цього свідок з відповідачем не спілкувалася. З дітьми відповідач не спілкується, діти не знають його як батька. Офіційно сторони розірвали шлюб у 2017 році. Свідок не чула щоб відповідач давав гроші дітям чи телефонував їм. Відповідач часто грав у комп`ютерні ігри, у побуті поводив себе не передбачувано, залякував дружину мечем в присутності дітей.
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 , який доводиться позивачці братом, пояснив, що приблизно з 2017 року, а саме після припинення проживання у родині, відповідач не спілкується з дітьми. Стосунки у сторін погіршилися після народження дитини, відповідач зловживав алкогольними напоями. У свідка був конфлікт з відповідачем з приводу різних поглядів на життя. В утриманні дітей відповідач не допомагав. Родину утримувала сестра і її батько, відповідач не працював. ОСОБА_9 розповідала, що батько не телефонує їм, не спілкується, матері не допомагає. Причиною розлучення сторін стало застосування відповідачем щодо позивачки фізичного насилля, зловживання відповідачем алкогольними напоями. У присутності дітей відповідач перебував в стані сп`яніння. Коли свідок приходив до сестри, то ніколи відповідача не бачив. На переконання свідка, у відповідача відсутні батьківські почуття. Позивачка не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на дітей, оскільки боялася, що відповідач потім звернеться до дітей з таким позовом. Мати відповідача до війни спілкувалася з дітьми, а з початком війни припинила спілкування, приїздила лише для оформлення ВПО. Свідку відомо, що відповідача притягували до кримінальної відповідальності.
У суді першої інстанції неповнолітня  ОСОБА_3 , у присутності психолога, пояснила, що вона проживає з матір`ю та бабусею. З 8-ми років не спілкується з батьком, оскільки він не цікавився її справами, а лише некоректно висловлювався на адресу мами та бабусі. Десь у 2019-2020 роках вони один раз їздили до нього в гості в м. Тростянець. Один раз у 2018 році чи у 2019 році батько прислав їм подарунки до дня народження. Зараз батько з нею не спілкується і не телефонує, матеріально не допомагає. Раніше вони спілкувалися з бабусею по татовій лінії, але на початку війни остання виїхала в м. Москва і вони припинили спілкування. До розлучення батьків, коли проживали разом, з батьком були нормальні відносини, зараз вона батька майже не пам`ятає. Вважає, що позбавлення батьківських прав батька є справедливим, оскільки він не приймає участі в її житті, не спілкується, жодного разу до них не приїздив. Мати казала, що якщо вона бажає, то може спілкуватися з батьком, але вона не хотіла.
У суді першої інстанції малолітній ОСОБА_4 , у присутності психолога, пояснив, що коли батьки жили разом, батько з ними не проводив час, спілкувалися переважно з мамою. Батька він пам`ятає погано, зараз вони не спілкуються, батько не телефонує до них. Раніше вони спілкувалися з бабусею по татовій лінії, то вона їм передавала привіт від батька. У нього немає бажання спілкуватися з батьком. Не заперечував з приводу позбавлення його батька батьківських прав стосовно нього.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. 
При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, громадянського суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Нормами статті 19 СК України, зокрема встановлено, що при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).
У справі, що переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Матеріали справи не містять документально підтверджених відомостей, що з відповідачем уповноважені служби або представник навчального закладу проводили роз`яснювальні бесіди про необхідність змінити свою поведінку, або йому направлялись відповідні листи тощо, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, докази, що відповідачу раніше виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка була предметом розгляду компетентних органів.
Надані на підтвердження позовних вимог довідки та характеристики з навчального закладу не підтверджують факт свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а лише надає загальну характеристику виховання дітей позивачем, яка разом з дітьми проживають в іншому населеному пункті ніж відповідач.
Також позивачем не доведено негативного впливу поведінки ОСОБА_2 на фізичний, духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, тощо.
Доводи позивача про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме їх найкращим інтересам, не доведені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей тощо, оскільки не встановлено винної поведінки відповідача та свідомого ухилення його від виконання батьківських обов`язків, які б були підставою для позбавлення останнього батьківських прав.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на притягнення ОСОБА_2 до кримінальної та адміністративної відповідальності не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав у розумінні положень ст. 164 СК України, оскільки визнання ОСОБА_2 винуватим у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 189 КК України та у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, саме по собі, безвідносно до дітей, не свідчить про ухилення його від виконання свого батьківського обов`язку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок органу опіки та піклування Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області від 26 лютого 2026 року №82 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, оскільки не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а також переконливих доводів щодо доцільності позбавлення батьківських прав, якими він керувався під час прийняття рішення. Також висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме винне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності загрози для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку. Висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дітей та необхідності в такий спосіб захисту їх прав. 
Згідно з положеннями частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21).
Апеляційний суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є винятковим та крайнім заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та правильно попередив його про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. 
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Висновки суду щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 березня 2026 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 липня 2026 року.

 
Головуючий -  	Я.Л. Петен	

Судді: В.І. Криворотенко 

О.М. Черних