Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/1363/26
Номер провадження2/173/1481/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

21 липня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Островерхової А.В., за участю секретаря судового засідання Прокоф?євої Н.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» ? ОСОБА_1 12.06.2024 на підставі кредитного договору №200328255959 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 15000,00 грн., який пізніше було збільшено до 24545,60 грн. 
Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 19.03.2026 складає 35525,79 грн., з яких: 24545,60 грн. - заборгованість за кредитом; 10980,19 грн. - заборгованість за процентами.
Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості, а також судові витрати.
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів укладення кредитного договору з відповідачем, так само не надано доказів надання кредитних коштів відповідачу. Окрім того, на думку представника відповідача, розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявної заборгованості. Також представник відповідача зауважує, що відсотки за користування кредитом нараховані поза межами строку кредитування, що на її думку, є неправомірним. 
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
12.06.2024між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 200328255959 у вигляді заяви на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб.
Підписавши заяву №200328255959 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб відповідач погодилася, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмірі мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО).
Також відповідач беззастережно підтвердила, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «Перший Український Міжнародний Банк» pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).
У вказаній заяві відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривнях та надати кредитну картку на наступних умовах: кредитний ліміт 25000,00 грн.
Позивачем надано до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту, який підписано відповідачем за допомогою цифрового підпису , згідно якого сума-ліміт кредиту становить 25000,00 грн., строк кредитування 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Процентна ставка фіксована становить 35,88% річних.
Відповідно до зазначених вище умов договору, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит, шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується випискою по рахунку відповідача за період з 12.06.2024 по 19.03.2026. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №200328255959 від 12.06.2024 у відповідача наявна заборгованість станом на 19.03.2026 в розмірі 35525,79 грн., з яких: 24545,60 грн. - заборгованість за кредитом; 10980,19 грн. - заборгованість за процентами.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З виписки за особовим рахунком ОСОБА_1 вбачається, що остання користувалася кредитними коштами, а також здійснювала повернення кредитних коштів банку, що свідчать про те, що відповідач отримала кредитні кошти та користувалася ними з частковим поверненням, що не спростовано відповідачем.
Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010).
Відповідно до ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк» відповідно до кредитного договору надало відповідачу ОСОБА_1 споживчий кредит, однак відповідач кошти не повернула, тому заборгованість, яка виникла за невиконання умов кредитного договору, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Щодо доводів відповідача про те, що позивач не надав оригінал кредитного договору, суд зазначає таке.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Крім того, згідно з ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, суд вважає доведеним факт укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем, оскільки укладений договір за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства. 
Враховуючи те, що судом встановлено, що кредитний договір було укладено в електронній формі, що не спростовано відповідачем, суд приходить до висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження цієї обставини, зокрема заяву на приєднання до комплексного банківського обслуговування, паспорт споживчого кредиту. 
Також суд вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що позивач не надав докази надання кредитних коштів, оскільки випискою по особовому рахунку підтверджується, що відповідач активно користувалася кредитними коштами у вигляді кредитної лінії. 
Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках Украі?ни, затверджене Постановою Правління НБУ 04.07.2018 № 75).
За сталою практикою Верховного Суду банківські виписки з рахунків позичальника є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку. Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 02.10.2024 у справі № 761/24252/14-ц, від 04.12.2024 у справі № 755/4205/14-ц, від 25.01.2023 році у справі № 209/3103/21. 
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц вказав, що часткова оплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Зі змісту виписок по рахунках, а також з розрахунку заборгованості видно, що відповідач здійснював періодично погашення заборгованості за кредитом, що, на думку суду, є свідченням того, що відповідач знала та розуміла про існування у неї кредитних зобов?язань перед банком. 
Щодо розрахунку заборгованості, що суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом. Підстав вважати наданий позивачем доказ недостовірним у суду немає. Також суд звертає увагу на те, що відповідач не спростував достовірність розрахунку заборгованості, не надав власного контррозрахунку заборгованості. У зв?язку з чим суд вважає доведенню суму заборгованості за тілом кредиту кредитним договором. 
Однак суд не погоджується з сумою заборгованості за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц).
Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22).
Умовами договору передбачено, що строк дії кредитного ліміту 12 місяців. Також умовами договору визначено порядок повернення кредиту: щомісячно не пізніше настання платіжної дати, протягом встановленого строку кредитування, за наявності заборгованості за кредитом на кінець звітного Розрахункового періоду. Розмір платежів розраховується щомісячно, і залежить від суми заборгованості за кредитом на кінець звітного Розрахункового періоду (включає суму нарахованих процентів за користування кредитом, суми інших обов`язкових платежів).
Отже, умовами договору передбачено щомісячне повернення кредитних коштів та нарахованих процентів. Строк кредитування, як строк протягом якого позичальник може користуватися кредитними коштами правомірно, сторони узгодили 12 місяців (365 днів). 
Тобто у визначений договором строк позичальник мала повернути кредит та сплатити відсотки за його користування (протягом 12 місяців після останнього разу користування кредитними коштами). Згідно з випискою по рахунку видно, що востаннє відповідач користувалася кредитним коштами 23.09.2024 (“Списання коштів”). Отже, відповідач мала повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитними коштами протягом 12 місяців від цієї дати, тобто до 23.09.2025. 
Згідно з розрахунком заборгованості відсотки за користування кредитом нараховувались за період 12.06.2024 по 28.02.2026. 
У випадку порушення зобов?язання настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Натомість позивач не заявляв вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за порушення зобов?язання та не наводив відповідні розрахунки у позові. Так само не наведено жодного обгрунтування з посиланням на відповідні умови договору щодо пролонгації строку кредитування та не надано доказів на підтвердження таких обставин. 
У зв?язку з чим суд вважає, що вимога позивача про стягнення відсотків за користування кредитом після 23.09.2025 в сумі 3643,41 грн є неправомірною. Тому, на думку суду, фактична сума заборгованості за відсотками становить 7336,78 грн. 
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, з відповідача на користь позивача, як нового кредитора підлягає стягненню заборгованість у розмірі 31882,38 грн., яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі 24545,60 грн., заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 7336,78 грн
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2389 грн 35 коп. (31882,38 *100%: 35525,79 * 2662,40) на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Керуючись ст.12,13,81,141,259,263-265,268,273,280,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (04070, місто Київ, вул. Андріївська, 4, ЄДРПОУ 14282829) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № №200328255959 від 12.06.2024 в розмірі 31882 (тридцять одна тисяча вісімсот вісімдесят дві) грн 38 коп.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2389 (дві тисячі триста вісімдесят дев?ять) грн 35 коп.
В іншій частині позову - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017.

Суддя А.В. Островерхова