Справа № 302/1435/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

10 липня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів : Кожух О.А., Мацунича М.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09 січня 2026 року у складі судді Повідайчика О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виплати аліментів,-
встановив:
У жовтні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення виплати аліментів.
Позов мотивовано тим, що з 26.10.2013 ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 перебували в шлюбі. Під час перебування в шлюбі в сторін народилась спільна дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Цим же судовим рішенням з відповідача на користь позивачки, на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн щомісячно. ОСОБА_2 не сплачував своєчасно аліменти, допустив виникнення заборгованості, у зв`язку з чим позивачка нарахувала за період з жовтня 2022 року по липень 2023 року неустойку в сумі 19 345,50 грн., яку просить стягнути з відповідача.
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09 січня 2026 року позов  ОСОБА_1 , задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання: ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) пеню за прострочення виплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 10 437,20 грн (десять тисяч чотириста тридцять сім гривень 20 коп.).
В решті позову – відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна, просить скасувати рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким заявлений позов ОСОБА_1 задовольнити повністю. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 19345 грн 50 коп., посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час ухвалення рішення суд вийшов за межі позовних вимог, не надав оцінку позиціям сторін висловлених у відзиві, відповіді на відзив та заяві сторони позивачки, внаслідок чого безпідставно зменшив розмір пені за прострочення виплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.10.2022 по 01.09.2025 із суми 19345,50 грн. на суму 10437,20 грн. суд першої інстанції, під час розгляду справи та ухвалення рішення не врахував положення ч.1 ст. 196 СК України, а саме належно не з`ясував розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, не установив строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане та відповідно помилково обчислив розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати за період з вересня 2022 року по липень 2023 року, а не так як того вимагає закон до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Рішко С.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує на те, що відповідач належним чином виконував свої зобов`язання, вчасно сплачуючи аліменти у розмірі по 1 000,00 грн щомісяця на користь позивачки. Однак, ОСОБА_2 не врахував того факту, що з липня 2021 року сума 50% чинного до застосування розміру прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку стала перевищувати визначений судовим рішенням від 10.05.2018 року у справі №302/272/18 розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а тому продовжував сплачувати аліменти у розмірі 1 000,00 грн щомісячно. При цьому, ні позивачка, ні державний виконавець не повідомляли відповідача про необхідність сплачувати аліменти у більшому розмірі. Саме в такий спосіб у відповідача накопичилася заборгованість зі сплати аліментів, визначена у розрахунку від 18.09.2025 року №8644/24.11-38. Про цю заборгованість ОСОБА_2 дізнався з отриманих позовних матеріалів ОСОБА_1 , а тому невідкладно вжив засобів з метою акумуляції необхідної суми коштів і 27.10.2025 року вніс на рахунок Міжгірського відділу ДВС необхідну грошову суму з метою повного погашення наявної заборгованості, про що було повідомлено суд першої інстанції разом з відзивом на позов. На підтвердження цих обставин було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Міжгірського відділу ДВС від 28.10.2025 року №9662/24.11-38, який міститься у матеріалах справи. У зв`язку з цим просив суд визнати поважними причини допущення ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів. Також звертає увагу суду на той факт, що наведений у позові ОСОБА_1 розрахунок заборгованості (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2022 по 30.07.2023 року у справі №302/272/18 не відповідав фактичним обставинам спору та суперечив висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц. У період з 12.03.20218 по 30.06.2021 року ОСОБА_2 вчасно у повному обсязі сплачував аліменти на утримання сина. Суд надав належну оцінку доводам обох сторін справи у межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та обставин, на які вона покликалася у своєму позові. Зокрема, суд першої інстанції провів належний розрахунок розміру пені, обґрунтовано відхиливши розрахунок позивачки, оскільки в ньому неправильно було визначено періоди існування заборгованості зі сплати аліментів і не враховано обмеження розміру пені 100 відсотками розміру заборгованості. У своєму позові ОСОБА_1 просила суд стягнути із ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 19345,50 грн, не зазначаючи конкретного періоду, за який така пеня була нею розрахована. Натомість у змісті позову наведено розрахунок заборгованості (пені) за прострочення сплати аліментів на малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.07.2022 по 30.07.2023 року по справі №302/272/18. Іншого розрахунку ні у змісті позову, ні в якості додатків до позову стороною позивача суду першої інстанції надано не було.
Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із ключових способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо. Своєчасне та повне забезпечення майнових прав дитини є стратегічним національним пріоритетом, що гарантується статтями 141, 155 СК України та положеннями Закону України «Про охорону дитинства». 
Так, згідно з ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 26.10.2013 по 12.06.2018.  
Під час перебування в шлюбі в сторін народилась спільна дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 в справі № 302/272/18 шлюб між сторонами було розірвано. 
Цим же рішенням з відповідача на користь позивачки, на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн, але не менше 50% чинного до застосування розміру прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 (а.с. 5, 6) та свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 (а.с. 7).
Позивачка 27.04.2023 уклала шлюб, внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.10,11) та паспортом громадянина України (а.с.13).
Відповідно до розрахунку заборгованості головного державного виконавця зі сплати аліментів від 18.09.2025 № 8644/24.11-38 (а.с.8,9) нарахування аліментів було розпочато з 12.03.2018 і до липня 2021 заборгованість зі сплати аліментів не виникала. Водночас в подальшому з липня 2021 року відповідач почав допускати заборгованість зі сплати аліментів та станом на 01.09.2025 року допустив заборгованість у розмірі 19345,50 грн.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується також з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим ч.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року у справі № 206/4992/21 (провадження 61-12735сво23) також зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що під час обчислення загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі №932/541/23 зазначено, що саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підстав для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів; відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.
Чинним законодавством передбачена презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного. Якщо відповідач не спростує належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, то це є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №208/7353/16. Частиною другою статті 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
Як зазначалось вище, у статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
З дослідженого розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2025 року, становить в сумі 19345,50 грн.
Суд першої інстанції обґрунтовуючи рішення, помилково наводить таблицю заборгованості неустойки (пені) з жовтня 2022 року по липень 2023 року, покликаючись на ту обставину, що позивач просить стягнути пеню за допущення заборгованості зі сплати аліментів за період з жовтня 2022 року по липень 2023 року.
Так, в прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів – у розмірі 19345,50 грн. (без зазначення періоду).
Натомість, в мотивувальній частині позовної заяви позивач хоча і наводить таблицю заборгованості з жовтня 2022 року по липень 2023 року, однак в позові чітко вказано, за який період позивачка ОСОБА_1 просить стягнути пеню з відповідача на її користь у зв`язку із простроченням сплати аліментів, а саме вказано: «За розрахунками позивачки за період з 01.07.2022 року по 01.09.2025 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь складає понад 100 % від суми заборгованості, тобто більша за суму 19345,50 грн. А тому, подальший розрахунок заборгованості за прострочення сплати аліментів є не обов`язковим з врахуванням положення ст. 196 СК України та розміру боргу зі сплати аліментів станом на 01.09.2025 року, становив в сумі 19345,50 грн.
На підтвердження обставин наведених в позові позивачем подано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (від 18.09.2025 № 8644/24.11-38), який проведено головним державним виконавцем згідно виконавчого листа №302/272/18, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2025 року становить 19345,50 грн. 
Колегія суддів погоджується з розрахунком пені наданим позивачем, оскільки такий не може перевищувати 100 % від суми заборгованості по аліментах, і такий підлягає до стягнення в розмірі 19345,50 грн.
Відтак, заявлений позов є доведеним та обґрунтованим.
З врахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач звільнена від сплати судового збору з підстав п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судового збору у загальному розмірі 3028 грн., з яких за подання позовної заяви в розмірі 1211, 20 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн. 
Керуючись ст.ст.141, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гренджа Вікторія Юріївна, задовольнити.
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПИ – НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 19345 (дев`ятнадцять тисяч триста сорок п`ять) грн.50 (п`ятдесят) коп.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору на користь держави у загальному розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн., з яких за подання позову в розмірі 1211, 20 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року.
Головуючий:
Судді: