| Справа № 946/6061/26  Провадження № 3/946/1430/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Пащенко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Топтигіної О.М.,
прокурора Маріогло О.А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Департаменту внутрішньої безпеки Одеського управління Національної поліції України, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водія ФОП « ОСОБА_1 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, –

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу за №90/2026 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 24.07.2026 року, вбачається, що ОСОБА_1 , припинивши діяльність з 25.09.2025 року на посаді інспектора роти з обслуговування міста Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області, маючи спеціальне звання «лейтенант поліції», будучи суб`єктом декларування, в порушення абз.2 ч.2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин 02.05.2026 року подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію за 2025 рік з позначкою «Щорічна особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює попередні рік)», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
Адміністративні матеріали надійшли до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 04.08.2026 року та, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 04.08.2026 року, розподілені та передані судді Пащенко Т.П.
В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчинені адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією не визнав, просив суд закрити провадження по справі у зв`язку з недоведеністю складу адміністративного правопорушення, а також, у зв`язку з закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, і якщо суд все ж дійде висновку про наявність складу, просив застосування ст. 22 КУпАПЮ визначивши, що правопорушення є малозначним. 
12.08.2026 року ОСОБА_1 надав суду письмові заперечення та письмові пояснення по справі, в яких вказав, що матеріалами безспірно підтверджується статус суб`єкта декларування, дата припинення служби та факт подання декларації 02.05.2026 року. Проте, для притягнення за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідно встановити та довести саме склад правопорушення, включаючи ознаку «без поважних причин» і вину особи. Розписка від 25.05.2025 року не приховується і не заперечується. Вона підтверджує обізнаність із декларуванням, але не є доказом умисного пропуску конкретного строку без поважних причин. Активні дії в Реєстрі 02.05.2026 року та подання декларації того ж дня є обставинами, які підлягають оцінці при встановленні фактичної поведінки та вини. Окремо має бути встановлена дата виявлення. Якщо первинний лист, який надійшов до ДВБ 15.05.2026 року уже містив конкретну інформацію про несвоєчасне подання декларації caмe ОСОБА_1 , суд має дати цьому належну оцінку в контексті ст. 38 КУпАП. З огляду на викладене, просить суд закрити провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-6 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з недоведеністю складу адміністративного правопорушення. У разі якщо суд не погодиться з основною підставою встановити точну дату виявлення правопорушення та перевірити дотримання строку, передбаченого ст. 38 КУпАП. У разі встановлення спливу строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, закрити провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
У письмових запереченнях ОСОБА_1 вказав, що він не визнає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП. Він не заперечує факт подання ним щорічної декларації за 2025 рік 02.05.2026 року о 23:36:28. Водночас, сам факт несвоєчасного подання не є достатнім для автоматичного висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, а ст. 9 диспозиція ч.1 ст. 172-6 КУпАП прямо містить ознаку «без поважних причин», а ст. 9 КУпАП визначає адміністративне правопорушення як винну дію або бездіяльність. Його позиція складається з трьох послідовних рівнів: по-перше, відсутність належно доведеного складу та вини, по-друге, необхідність перевірки строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, з урахуванням документа, що надійшов до ДВБ 15.05.2026 року, по-третє, якщо суд все ж дійде висновку про формальну наявність складу, просить застосувати ст. 22 КУпАП як малозначність та закрити провадження з усним зауваженням. 
Прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Маріогло О.А. просив суд визнати ОСОБА_1 винним та притягнути його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.172-6 КУпАП, визначивши штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, прокурора, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.
Відповідно до 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно приписів ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
З`ясовуючи ці обставини, суд виходить з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Диспозиція ч. 1 ст. 172-6 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно - правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно - правових актів. Норма ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, вміщуючи вказівку на суб`єкт цього адміністративного правопорушення, відсилає правозастосувача до норм спеціального антикорупційного законодавства, а саме статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», в якій передбачено певну деталізацію відповідних положень нормативно - правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 172-6 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації зазначеного діяння.
Одним з основоположних принципів діяльності щодо запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки такі правопорушення несуть негативні наслідки, що можуть сприяти підриву авторитету державних органів влади та зашкодити суспільним інтересам, тому таке правопорушення не може бути визнане як малозначне.
Судом встановлено, що наказом начальника ДПП НПУ від 20.11.2023 року №1576 о/с, лейтенанта поліції Юденка А.В. з 20.11.2023 року призначено на посаду інспектора роти з обслуговування міста Ізмаїл УПП в Одеській області. При вступі на службу до поліції ОСОБА_1 склав Присягу на вірність Українському народові, яку власноручно підписав. 
Згідно з ч.1 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію», на поліцейських поширюється обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно - правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
У свою чергу, ОСОБА_1 ознайомлений і попереджений про спеціальні обмеження, пов`язані зі службою в поліції, визначені Законом вимоги, заборони та обмеження, про що особисто підписав пам`ятку-застереження при звільнені зі служби / роботи 25.05.2025 року.
Так, ОСОБА_1 обізнаний про вимоги, заборони та обмеження, які визначено ст. 3, ст. 45 Закону, ст. 172-6 КУпАП, ст. 366-1 КК України, ст. 61, ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Наказом ДПП НПУ від 25.09.2025 року N 1610 о/с, інспектора роти з обслуговування міста Ізмаїл УПП в Одеській області лейтенанта поліції Юденка А.В. звільнено зі служби в поліції з 25.09.2025 року.
ОСОБА_1 ознайомлений 25.09.2025 року про його звільнення, отримав витяг з наказу про звільнення, тощо.
Положеннями ст. 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», правопорушення, пов?язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно - правову відповідальність.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 49 Закону України «Про Національну поліцію», незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров?я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених ч. 2 ст. 61 цього Закону, а також особи, які відмовляються від взяття на себе зобов?язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом.
При цьому, ч. 1 ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншими законами України.
Згідно п.п. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб?єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є поліцейські.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції, якому присвоєно спеціальне звання поліції, має службове посвідчення та спеціальний жетон.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону, правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону, особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у п.1 у підпунктах "а", "в"-"ґ'" п. 2 ч. 1 ст. 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
У відповідності до пункту 15 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», суб?єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-" пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
На виконання вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_1 був зобов`язаний подати щорічну декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за 2025 рік до 23 год. 59 хв. 31.03.2026 року. Проте, ОСОБА_1 , будучи суб?єктом декларування, який повинене бути обізнаний щодо обов`язку, способу та строку подання такого типу декларації, припинивши 25.09.2025 року діяльність на посаді інспектора роти з обслуговування міста Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області, за відсутності поважних причин, у порушення абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», подав щорічну декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2025 рік лише 02.05.2026 року о 23 год. 26 хв., що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Факт несвоєчасної подачі ОСОБА_1 відповідної декларації встановлений, поважні причини не встановлені.
Таким чином, ОСОБА_1 , припинивши 25.09.2025 року діяльність на посаді інспектора роти з обслуговування міста Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області, являючись суб?єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, а саме 02.05.2026 року о 23 год. 26 хв., без поважних причин подав шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції щорічну декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування за 2025 рік, чим порушив вимоги абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону та вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме несвоєчасне подання без поважних причин декларації.
ОСОБА_1 не виконав вимоги абзацу 2 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», які виникли у нього як у особи, яка припинила діяльність на посаді інспектора роти з обслуговування міста Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області.
З огляду на те, що зазначений обов`язок виник у зв`язку з припиненням діяльності саме в управлінні патрульної поліції в Одеській області, місцем вчинення адміністративного правопорушення слід вважати місце здійснення ОСОБА_1 відповідної діяльності.
Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, а отже не можуть бути визнані як малозначимі. Тому, незалежно від виду суб?єкту та його службової діяльності, та інших характеристик його обов`язком є діяти лише в рамках закону.
Датами і часом вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією ОСОБА_1 є фактичний час і дата несвоєчасної подачі щорічної декларації а саме: 02.05.2026 року о 23 год. 26 хв.
Датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаних з корупцією є дата завершення збору доказів, встановлення особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, фактичних даних для висновку про наявність в діях особи вини у вчиненні правопорушення, встановлення складу адміністративного правопорушення та складання протоколу за участю особи - ОСОБА_1 , а саме, 24.07.2026 року.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов?язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, відповідальність за цією нормою передбачена за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Винність ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю наступних доказів, досліджених судом, а саме: 
- протоколом про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 90/2026 від 24.07.2026 року, поясненнями ОСОБА_1 , наданими у судовому засіданні 09.09.2026 року та іншими доказами в їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні.
З приводу тверджень сторони захисту стосовно порушення строків притягнення до відповідальності за протоколом № 510, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтею 51 та частинами третьою - шостою статті 164-14, статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
Як вбачається зі змісту ст.38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення у даному випадку є день виявлення адміністративного правопорушення.
Правопорушення, яке передбачено диспозицією ч.1 ст. 172-6 КУпАП є триваючим.
Триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан триває протягом значного часу, і весь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.
Як слідує з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі №487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально.
Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Як стверджує ОСОБА_1 , 02.05.2026 року ним було подано декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а тому про факт правопорушення пов`язаного з корупцією стало відомо саме 15.05.2026 року. Дата складання протоколу – 24.07.2026 року не є автоматично датою виявлення правопорушення. Це різні процесуальні події. Для застосування ст. 38 КУпАП має значення момент коли уповноважений орган отримав і встановив достатні фактичні дані для висновку про наявність правопорушення. Вказав, що не просить суд наперед суд визнати 15.05.2026 року датою виявлення, а просить встановити цю обставину на підставі оригіналу документа, його вхідної реєстрації, резолюції, руху та фактичного ознайомлення уповноважених посадових осіб.
Втім, суд не погоджується з таким твердженням захисника, оскільки певна інформація про обставини та факти адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути відома будь-якій особі (наприклад, безпосередньому керівнику, викривачу, працівнику правоохоронного органу). Встановлення і навіть документування ними такої інформації не може вважатися встановленням факту адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, оскільки такі особи не наділені правом робити висновок про наявність або відсутність правопорушення, пов`язаного з корупцією. Вони лише інформують про певні факти компетентні органи, надають документи, що підтверджують факт вчинення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, вказаного правопорушення.
Виявити правопорушення, пов`язане з корупцією, означає установити наявність підстави адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення. Право та обов`язок установлення вказаного факту, а також його документування, має особа, уповноважена складати протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією. Окрім того, така особа у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають відношення до вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією (збір документів, інформації, відібрання пояснень тощо).
Висновок про те, що виявлено правопорушення, пов`язане з корупцією як сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, особа, уповноважена складати протокол про таке правопорушення, робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. При цьому відповідно до статті 254 КУпАП здійснює це невідкладно - не пізніше 24 годин з моменту фактичного встановлення всіх необхідних ознак такого правопорушення, а отже моментом виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, слід вважати день складання протоколу про таке правопорушення уповноваженою посадовою особою.
Вказана позиція викладена у листі Голови Верховного Суду від 09.04.2021 року за вих. №1089/0/2-21.
Отже, суд вважає, що датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного із корупцією, є момент з`ясування всіх необхідних даних, який збігається з моментом складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки лише після отримання таких даних можливо встановити всі необхідні ознаки складу адміністративного правопорушення, а тому строк обчислення притягнення особи до адміністративної відповідальності, слід відраховувати з дня складання протоколу, а саме з 24.07.2026 року, тому строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП не спливли, внаслідок чого відсутні передбачені п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП підстави для закриття провадження у справі, у зв`язку з чим твердження захисника в цій частині є необґрунтованими та такими, що не гуртуються на вимогах чинного законодавства України.
Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення враховується обставини, згідно ст. ст. 33-35 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, з урахуванням чого застосовується адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Крім того, в силу ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, передбаченому п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року (зі змінами), а саме в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 665 грн. 60 коп.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 172-6, 251, 268, 280, 283 КУпАП, суд –

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850,00 (вісімсот п`ятдесят гривень нуль копійок) гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судовий збір в дохід держави в розмірі 665,60 (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок) гривень, зарахувавши його до спеціального фонду державного бюджету України.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.
Повний текст постанови про накладення адміністративного стягнення виготовлений, а його копія вручена або вислана особі, щодо якої її винесено, протягом трьох днів.

Суддя: | Т.П.Пащенко