УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

07 вересня 2026 року 
м. Київ
справа №380/7313/26
адміністративне провадження № К/990/40021/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2026 року
у справі №380/7313/26
за позовом ОСОБА_1 
до Дрогобицької філії Львівського обласного центру зайнятості (Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості),
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Львівський обласний центр зайнятості
про визнання протиправними дій,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Дрогобицької філії Львівського обласного центру зайнятості (Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Львівський обласний центр зайнятості, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Дрогобицької філії Львівського обласного центру зайнятості у реєстрації ОСОБА_1 як безробітного;

- визнати протиправною бездіяльність Дрогобицької філії Львівського обласного центру зайнятості щодо нездійснення перевірки достовірності відомостей реєстру та неврахування фактичних обставин;

- зобов`язати Дрогобицьку філію Львівського обласного центру зайнятості зареєструвати ОСОБА_1 як безробітного;

- зобов`язати Дрогобицьку філію Львівського обласного центру зайнятості призначити та виплатити допомогу по безробіттю з дати первинного звернення;

- зобов`язати Дрогобицьку філію Львівського обласного центру зайнятості надати письмову інформацію про доступні курси за ваучером та умови навчання.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 липня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з тим, що до неї не додано документа про сплату судового збору, та встановлено десятиденний строк із дня вручення копії ухвали для усунення зазначеного недоліку шляхом подання документа про сплату судового збору в розмірі 3194,88 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2026 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, оскільки у встановлений судом строк її недоліки усунуто не було.

Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 25 серпня 2026 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що протягом усього строку, установленого для усунення недоліків апеляційної скарги, він проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що об`єктивно ускладнювало своєчасне виконання ухвали від 27 липня 2026 року.

Скаржник також зазначає, що в матеріалах справи містилися документи Державної податкової служби та Пенсійного фонду України, які підтверджували відсутність у нього доходу від трудової і підприємницької діяльності та отримання у 2025 році лише 100,86 грн доходу у вигляді додаткового блага, що був нарахований банком. Ці докази досліджував суд першої інстанції під час вирішення питання про судовий збір, а ухвалою від 13 травня 2026 року сплату збору за подання позову було відстрочено до ухвалення рішення у справі.

На думку скаржника, розмір збору (3194,88 грн) за подання апеляційної скарги перевищував 5 відсотків його річного доходу. Крім того, він є військовослужбовцем, внутрішньо переміщеною особою, а спір стосується соціального захисту та набуття статусу безробітного. Тому наведені обставини відповідали умовам, встановленим статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) і мали бути оцінені апеляційним судом під час вирішення питання про можливість звільнення, зменшення, відстрочення або розстрочення сплати збору.

Скаржник також вважає, що суд апеляційної інстанції формально застосував пункт 1 частини четвертої статті 169 КАС України, оскільки не з`ясував його майнового стану, проходження військової служби та можливості застосувати менш обтяжливий процесуальний захід, унаслідок чого непропорційно обмежив його право на апеляційний перегляд справи й допустив надмірний формалізм всупереч статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Перевіривши зміст касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до апеляційної скарги, зокрема, додається документ про сплату судового збору.

Згідно з частиною другою статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що копію ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху доставлено 27 липня 2026 року до електронного кабінету ОСОБА_1 в підсистемі ЄСІКС «Електронний суд», що підтверджується довідкою суду про доставку електронного документа.

Частиною п`ятою статті 18 КАС України передбачено, що суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, навіть якщо ухвалу від 27 липня 2026 року було надіслано до електронного кабінету скаржника після 17 години та відповідно до пункту 2 частини шостої статті 251 КАС України вона вважається врученою 28 липня 2026 року, перебіг установленого судом десятиденного строку розпочався 29 липня 2026 року та закінчився 07 серпня 2026 року. Проте упродовж цього строку скаржник не подав документа про сплату судового збору, не подав клопотання про звільнення, зменшення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору та доказів на підтвердження відповідних підстав. Тому на момент постановлення 18 серпня 2026 року ухвали про повернення апеляційної скарги встановлений судом строк закінчився.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху встановив недолік апеляційної скарги, зазначив спосіб його усунення, точний розмір судового збору та надав строк для виконання вимог цієї ухвали.

Посилання скаржника на проходження військової служби не спростовує висновку суду апеляційної інстанції, оскільки сам по собі факт проходження військової служби не свідчить, що протягом усього встановленого строку скаржник був об`єктивно позбавлений можливості виконати вимоги ухвали або звернутися до суду з відповідною заявою чи клопотанням. Касаційна скарга не містить відомостей про обставини служби, які впродовж усього встановленого строку унеможливлювали доступ до електронного кабінету, сплату судового збору або подання заяви про продовження строку для усунення недоліків, або клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №3674-VI суд, враховуючи майновий стан сторони, може за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати за наявності визначених законом умов. Отже, належна реалізація такого права передбачає звернення особи до відповідного суду з клопотанням та наведенням обставин, які дають підстави для застосування судом його дискреційних повноважень.

Восьмий апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 27 липня 2026 року роз`яснював скаржнику можливість усунути недолік не лише шляхом сплати збору, а й шляхом подання документів, що підтверджують підстави звільнення від його сплати. Однак у встановлений строк ОСОБА_1 не подав до суду апеляційної інстанції ані такого клопотання, ані заяви про продовження строку. Наявність у матеріалах справи документів, поданих раніше до суду першої інстанції у зв`язку зі сплатою збору за іншу процесуальну дію, не замінює волевиявлення особи щодо звільнення, зменшення, відстрочення або розстрочення збору саме за подання апеляційної скарги.

Саме по собі перебування таких документів у матеріалах справи не покладало на суд апеляційної інстанції обов`язку з власної ініціативи вирішувати це питання, оскільки частина перша статті 8 Закону №3674-VI передбачає його вирішення за клопотанням сторони.

Відстрочення судом першої інстанції сплати збору за подання позовної заяви мало процесуальні наслідки в межах вирішення питання про прийняття позову та не звільняло скаржника автоматично від сплати окремого судового збору за подання апеляційної скарги.

Доводи про те, що розмір збору перевищує 5 відсотків річного доходу скаржника, що він є військовослужбовцем, а спір стосується соціальних прав, могли бути предметом оцінки апеляційного суду за умови подання відповідного клопотання. Проте, проаналізувавши судові рішення у справі та матеріали касаційної скарги, колегія суддів встановила, що такого клопотання до постановлення оскаржуваної ухвали подано не було.

Водночас саме по собі посилання на право доступу до суду не звільняє учасника справи від обов`язку дотримуватися встановлених процесуальним законом вимог щодо форми та змісту апеляційної скарги. Право на суд не є абсолютним і може підлягати допустимим процесуальним обмеженням, зокрема умовам прийнятності скарги, якщо такі обмеження мають законну мету, є передбачуваними та не позбавляють особу самої суті права на судовий захист.

Повернення апеляційної скарги у зв`язку з неусуненням її недоліків не позбавляє особу права повторно подати апеляційну скаргу в порядку, встановленому процесуальним законом, та, за наявності підстав, звернутися із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дотримався пункту 1 частини четвертої статті 169 у взаємозв`язку з частиною другою статті 298 КАС України та обґрунтовано повернув апеляційну скаргу у зв`язку з неусуненням недоліків у встановлений строк.

Правильне застосування судом апеляційної інстанції наведених норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо в порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про неусунення скаржником недоліків апеляційної скарги у встановлений строк, касаційна скарга є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини першої, частиною другою статті 333 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2026 року у справі №380/7313/26 за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької філії Львівського обласного центру зайнятості (Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Львівський обласний центр зайнятості про визнання протиправними дій.

2. Копію ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа