Справа № 420/9655/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючої судді Бойко О.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.
І. Суть спору:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в якому просить суд, з урахуванням уточненої позовної заяви:
1. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії № 156050013758 від 23.09.2024.
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з дати першого звернення - 14.12.2021 року. 
3. Зобов`язати здійснювати виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок позивача, з нарахуванням індексації (перерахунком) та компенсації втрати частини доходів відповідно до норм Закону № 1058-IV.
4. Встановити судовий контроль стосовно виконання судового рішення.
ІІ. Аргументи сторін
(а) Позиція Позивача
Позивач звертає увагу, що досягнувши 78-річного віку та маючи 40 років страхового стажу, підтвердженого оригіналами трудової книжки та довідками про заробітку плату позивач відповідає всім умовам для призначення пенсії за віком, визначеним ч. 1 т. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас пенсію позивачу не призначено та не виплачено. Рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області № 156050013758 від 23.09.2024 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки заява про призначення пенсії надана представником позивача, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, долучена копія трудової книжки, відсутній РНОКПП, відсутня довідка на постійне місце проживання в Україні. Вважаючи вищенаведене рішення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. 
(б) Позиція Відповідача
01.05.2026 року від відповідача ГУ ПФУ в Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач просить відмовити в задоволенні позову та вказують на те, що за результатами розгляду доданих до заяви від 14.12.2021 документів встановлено, що: по-перше, до заяви надано копію паспорта на ім?я ОСОБА_2 , виданого Міністерством внутрішніх справ в Єрусалимі 11.08.2014 (громадянство Ізраїль). В порушення положень пункту 2.9 Порядку № 22-1, Позивачем не надано паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України). Більше того, додана до заяви копія паспорта громадянина Ізраїля - ОСОБА_2 , дуже поганої якості і не може бути прийнята в якості посвідчення особи, жодним з органів державної влади тощо; по-друге, в порушення вимог пункту 2.1. Порядку Nє22-1, до заяви не додано документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків. При цьому, якщо через свої релігійні переконання заявник відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків у паспорті має бути відповідна відмітка. Проте, така відмітка у паспорті громадянина Ізраїлю — ОСОБА_2 , відсутня; по-третє, копія трудової книжки відповідно до вимог п. 2.23 Порядку Nє22-1 має подаватись до органів Пенсійного фонду України виключно в оригіналах або у разі подання в електронній формі - подається скан копія з оригіналу документу. Проте, надана скан копія трудової книжки, що видана на ім?я ОСОБА_1 виготовлена не з оригіналу а з копії документу і більше того, в порушення п. 1.1. Порядку Nє22-1 не придатна для сприйняття її змісту оскільки деякі записи не містить чіткого зображення. Також, титульна сторінка трудової книжки не містить печатки підприємства на якому вперше зроблено запис про трудову діяльність Позивача і дата заповнення трудової книжки містить виправлення, що проведено всупереч вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 N 162 (зі змінами). Таким чином, у Головного управління відсутні будь-які підстави для призначення ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзиви, в яких заперечує доводи відповідача та наголошує на задоволенні позовних вимог.
ІІІ. Процедура та рух справи
06.04.2026 року ухвалою Одеський окружний адміністративний суд позовну заяву залишив без руху.
20.04.2026 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано у відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином завірену копію пенсійної справи позивача.
ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків НОМЕР_2 .
19.01.2022 адвокат Меламед В. звернувся до відповідача через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , місцем проживання якого є держава Ізраїль. 
Листом від 17.02.2022 року №1636-702/Б-02/8-2100/22 Управління повідомило, що адвокат Меламед В. звернувся із заявою в рамках Закону України «Про звернення громадян» та надав копії наступних документів заявника: заяву про призначення пенсії, паспорт, трудову книжку, довіреність. При цьому в листі зазначено, що трудова книжка на ім`я ОСОБА_1 від 26.08.1962 року з виправленням в даті заповнення книжки. Виправлення проведено всупереч вимогам інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 №162 (зі змінами). Також у листі зазначено, що чинним законодавством не передбачено подання заяви про призначення пенсії представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Та оскільки не дотримано вимоги щодо порядку звернення за призначенням пенсії, правові підстави для розгляду заяви про призначення пенсії за віком гр. ОСОБА_1 відсутні. Заява розглядалася відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 року по справі № 420/9447/22 Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.01.2022 у відповідності до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.12.2021, подану 19.01.2022 представником ОСОБА_3 , у відповідності до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
23.09.2024 року Рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області № 156050013758 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, в якості підстави відмови відповідач, серед іншого, зазначив: “На виконання постанови суду від 20.05.2024 повторно розглянуто заяву від 14.12.2021 та прийнято рішення від 23.09.2024 № 156050013758 відмовити у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 оскільки не виконані умови, визначенні Порядком №22-1: заява про призначення пенсії надана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально; долучена копія трудової книжки; відсутні реєстраційний номер облікової картки платника податків та посвідка на постійне місце проживання в Україні.”
Позивач вважає, що рішення ГУ ПФУ в Херсонській області № 156050013758 від 23.09.2024 про відмову в призначені пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
V. Джерела права та висновки суду
Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно зі статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно із якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Судом встановлено, що пенсійним органом не зараховано періоди роботи позивача, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням, а саме з виправленням в даті заповнення книжки. З огляду на вказане, суд зазначає про таке.
На час заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Відповідно до п. 1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно із пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
Відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
У період внесення записів про періоди роботи позивача, не зараховані відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі -Інструкція №58).
Згідно із пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників видно, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Суд зазначає, що незарахування періодів роботи позивача суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Враховуючи зазначене періоди роботи позивача згідно трудової книжки від 26.08.1962 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.
Щодо посилання відповідача про відсутність оригіналу паспорту громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України, суд зазначає наступне.
Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначено статтею 44 Закону № 1058-IV, відповідно до частин 1 якої, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
При цьому, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року № 21-1, затвердженого на виконання наведеного вище Закону (надалі також - Порядок).
Відповідно до пункту 2.22 наведеного Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.
Відповідно до пункту 2.25 Порядку до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.
Згідно із пунктом 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Відповідно до пункту 4.2 наведеного Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
З наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається подання представником позивача відповідачу заяви від 19.01.2022 року про призначення пенсії позивачу за віком/
Крім того, відповідно до заяви від 19.01.2022 року представником позивача серед іншого долучено заяву про призначення пенсії, паспорт, трудову книжку, довіреність.
Суд зауважує, що згідно порядку призначення пенсій, передбачено звернення особи, яка вважає наявним у себе права на призначення певного виду пенсії, з заявою за формою, встановленою чинним законодавством, та доданням підтверджуючих документів, за результатами розгляду яких орган Пенсійного фонду або витребує у заявника додаткові документи, або приймає заяву, реєструє її та передає до органу, що призначає пенсію, визначеного за принципом екстериторіальності, для прийняття рішення про призначення пенсії або про відмову у призначенні пенсії. 
У разі не відповідності поданих заявником документів вимогам законодавства або у разі їх недостатності, відповідач в силу вимог положень 4.2 Порядку №22-1 не був позбавлений можливості витребувати вказані документи, однак прийнявши заяву про призначення пенсії встановленої форми, у відповідача виник обов`язок щодо опрацювання у відповідності до Порядку №21-1 з метою прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії, а не надання роз`яснень в порядку Закону України «Про звернення громадян».
Крім того, суд звертає увагу, що за положеннями пункту 4.2. Порядку №22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивачу видавалась розписка з наданням строку для подачі додаткових документів для призначення пенсії, документів передбачених Порядком №22-1 та Постановою №1279.
При цьому суд зазначає, що кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі № 10441/06 "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року.
У статті 51 Закону № 1058-IVвизначено, що в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Разом з тим, врішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.
Згідно зі ст. 2 Закону № 1382-IVреєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що законами України не передбачено таких підстав для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні та проживання за кордоном - в країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення.
Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною в постановах від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі № 21-168а15, а також Верховного Суду у постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 766/1519/17 та від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а.
Позивач як громадянин України, незалежно від його проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за йому пенсію за віком.
Відповідно до ст. 5 Закону № 2235-IIIдокументами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.
Як зазначалось вище, відповідно паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків НОМЕР_2 , підтверджено належність позивача до громадянства України відповідно дост.3 Закону України «Про громадянство України».
Громадянство України позивачем не припинялось з підстав, встановлених Законом України «Про громадянство» та відповідачем не надано доказів зворотного, а отже припущення і сумніви з цього приводу з боку відповідача є необґрунтованими.
При цьому, відповідач мав право витребувати у позивача паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та РНОКПП в разі сумнівів приналежності позивача до громадянства України. 
Таким чином, зазначені відповідачем у відповіді підстави для відмови у призначенні та виплаті пенсії позивачу як відсутність документів щодо громадянства України є необґрунтованими.
Враховуючи викладене, суд робить висновок про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 156050013758 від 23.09.2024 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про нарахування компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі Закон № 2050-ІІІ; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі Порядок №159; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, а також конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Компенсацію виплачують за рахунок, в тому числі, і коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету (стаття 6 Закону № 2050-ІІІ).
Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та пунктом 2 Порядку № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).
З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів.
Разом із тим, враховуючи, що поновлення виплати пенсії позивачу на визначений ним банківський рахунок ще не відбулося, суд доходить висновку про передчасність вказаних позовних вимог та не знаходить підстав для їх задоволення.
Щодо вимоги позивача виплачувати пенсію з проведенням індексації, на банківський рахунок позивача то суд вважає її передчасною, оскільки відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що вимога зобов`язати відповідача виплачувати пенсію позивачу з проведенням індексації на банківський рахунок позивача заявлена з метою захисту від гіпотетичного майбутнього порушення прав позивача, що суперечить вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.
Щодо встановлення судового контролю за заявою позивача суд зазначає таке.
Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно частини 5 вказаної статті за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
З огляду на вищевикладене, а також предмет спору у цій справі, наявні підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення у строк протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду, а тому відповідна заява позивача підлягає задоволенню.
VI. Розподіл судових витрат
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1064,96 грн., який належить до розподілу на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
1.Адміністративний позов задовольнити частково.
2.Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № 156050013758 від 23.09.2024.
3.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з дати першого звернення - 14.12.2021 року. 
4.В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
5.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп.
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, адреса: 73005, м. Херсон, вул. Валентини Крицак, 6, код ЄДРПОУ 21295057.

Суддя Оксана БОЙКО