ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8860/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТОУН КИЇВ» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000540/2 від 03.04.2026 року.
Посилається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом – ціною договору (контракту), вказавши її у декларації митної вартості, до якої підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі – МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про коригування його митної вартості із застосуванням резервного методу 2ґ (ст.64 МК України), а також оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів. Позивач не погоджується із зазначеними в рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару, не містять розбіжностей, ознак підробки та включають всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Окремо посилається на те, що повідомлення про витребування додаткових документів не містило обґрунтування підстав для його направлення, а виконання митної формальності з контролю правильності визначення митної вартості було розпочато одним інспектором, а завершено іншою посадовою особою, яка прийняла оскаржуване рішення. На підставі наведеного вважає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000540/2 від 03.04.2026 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товару. При цьому митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Вказав, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості було встановлено розбіжності у поданих документах, зокрема: до митного оформлення не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів, тоді як умовами інвойсу передбачено передоплату; інвойс не містить конкретного асортименту товару, що імпортується; додаток до інвойсу не дає можливості встановити ціну конкретного артикулу товару; заявлену партію товару супроводжував коносамент №MEDUYL632195, який до митного оформлення не надано; платіжна інструкція №29 від 06.03.2026 року не підтверджує здійснення попередньої оплати за товар та не відповідає вимогам Закону України «Про платіжні послуги» і Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, оскільки не містить підпису відповідальної особи платника або коду автентифікації; митна декларація країни відправлення не може бути взята до уваги через відсутність дати експорту та відміток митних органів. На думку відповідача, у спірному випадку подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх необхідних відомостей для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару; крім того, позивач не надав усі додатково витребувані відповідачем документи, що не дало митному органу можливість підтвердити заявлені складові митної вартості товарів. Зважаючи на викладене, вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000540/2 від 03.04.2026 року є правомірним і підстав для його скасування немає. У разі задоволення позову просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав доводи позовної заяви та зазначив, що відзив на позов і додані до нього документи не спростовують доводів позивача. Зокрема вказав, що відповідач не спростував того, що повідомлення про витребування додаткових документів направлено без зазначення будь-яких розбіжностей у наданих документах, без зазначення правових підстав та обґрунтування; що в порушення п.2 ч.4 ст.54 МК України відповідачем не надано письмову інформацію про причини, за яких заявлена митна вартість не може бути визнана; а також того, що виконання митної формальності з контролю правильності визначення митної вартості було розпочато інспектором Ганіним О.В., а оскаржуване рішення прийнято іншою посадовою особою – Копиною І.О. Щодо доводів про ненадання доказів проведення банком операції за платіжною інструкцією №29 від 06.03.2026 року позивач вказав, що така платіжна інструкція містить відмітку банку про електронний підпис та проведення операції 11.03.2026 року. Також позивач зазначив, що по тексту позовної заяви допущено технічну помилку у зазначенні року митної декларації, та просив вважати вірною дату митної декларації №26UA209050001187U1 від 01.04.2026 року. Просив поновити пропущений процесуальний строк для подання відповіді на відзив та задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою судді від 11.05.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою від 03.06.2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТОУН КИЇВ» (місцезнаходження: вул.Глибочицька, буд.40, м.Київ, 04052; код ЄДРПОУ: 45152354) зареєстроване як юридична особа та здійснює зовнішньоекономічну діяльність.
27.08.2025 року між ТОВ «ЄВРОСТОУН КИЇВ», як покупцем, та компанією «ASIA FORD HOLDINGS LIMITED» (Китай), як продавцем, укладено зовнішньоекономічний контракт №27082025 (далі – Контракт) на поставку в Україну товару: керамічної продукції (керамічної плитки, фризів та декорів), плит з каменю, бруківки, бордюрів, сходин та інших товарів з натурального і штучного каменю (п.1 Контракту).
Згідно з п.3 Контракту, протягом терміну дії Контракту товар постачатиметься партіями; кількість, асортимент, ціна на кожну позицію товару, вартість поставки, умови постачання, умови оплати та вантажоодержувач, якщо він відрізняється від покупця, кожної партії товару зазначаються у товаросупровідних документах: інвойсі.
На виконання умов Контракту продавцем на підставі рахунку-фактури (інвойсу) №0380EX2025CHG091C093A094A від 19.01.2026 року на суму 95753,48 дол.США здійснено поставку позивачу товару – плитки керамічної (з керамограніту) оздоблювальної для мостіння і покриття підлоги, печей, камінів або стін з коефіцієнтом поглинання води не більше 0,5 мас.%, у широкому асортименті за артикулами, торговельної марки SUNDARE, виробник – «FOSHAN SUNDARE BUILDING MATERIALS CO., LTD», країна виробництва – Китай.
Поставка товару здійснювалась на умовах FOB CN Sanshui.
Для здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту та випуску товару у вільний обіг декларант позивача – ТОВ «СМАРТ БРОКЕР ПАРТНЕРШІП» – подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209050001187U1 від 01.04.2026 року, в якій заявив до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації.
Митна вартість товару визначена декларантом за основним методом – за ціною договору у розмірі 6050033,49 грн (ціна інвойсу 95753,48 дол.США за 20679,84 кв.м, що за курсом НБУ складає 4205253,46 грн, з додаванням транспортних витрат 1844780,03 грн).
Одночасно декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №26UA209050001187U1, в якості підстави для застосування основного методу було надано документи, зазначені у графі 44 митної декларації, а саме: сертифікат якості б/н від 19.01.2026 року та №В26011510 від 31.01.2026 року; пакувальний лист №EX2025CHG091C093A094A від 19.01.2026 року; рахунок-фактуру (інвойс) №0380EX2025CHG091C093A094A від 19.01.2026 року; коносамент №HLSZOE26010267 від 19.01.2026 року; накладну УМВС №00002881 від 24.03.2026 року; супровідний документ Т1 №26PL322080NS9X6PK5 від 21.03.2026 року; сертифікат про походження товару №C265814463090001 від 05.02.2026 року; рахунок-фактуру про надання транспортних послуг №3635 від 27.03.2026 року; довідку про транспортні витрати №27-0326-1 від 27.03.2026 року; додаток №1 до інвойсу від 19.01.2026 року; комерційну пропозицію б/н від 10.12.2025 року; прайс-лист б/н від 05.12.2025 року; зовнішньоекономічний договір №27082025 від 27.08.2025 року; договір про надання брокерських послуг б/н від 25.03.2026 року; договір про перевезення №19112025-ОП-01 від 19.11.2025 року.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідач направив декларанту електронне повідомлення, в якому, керуючись ст.53 МК України, запропонував надати додаткові документи для підтвердження митної вартості за переліком, що охоплює документи, передбачені ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України.
У відповідь декларант листом від 01.04.2026 року надав інвойс, додаток №1 до інвойсу, коносамент, рахунок №3635 від 27.03.2026 року, довідку №27-0326-1 від 27.03.2026 року, договір про перевезення, комерційну пропозицію, прайс-лист, Контракт, а також додатково банківський платіжний документ №29 від 06.03.2026 року, що стосується товару, та банківський платіжний документ №1019 від 01.04.2026 року на підтвердження оплати транспортно-експедиційних послуг, зазначивши, що інших документів для підтвердження митної вартості надати не може, та просив підтвердити митну вартість на підставі поданих документів. Крім того, листом №02042026 від 02.04.2026 року позивач надіслав копію митної декларації країни відправлення від 19.01.2026 року №519420260000002447 з перекладом та пояснення.
03.04.2026 року Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000540/2, в графі 33 якого було вказано:
«Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (далі - МКУ), за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: - подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності: - Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу №27082025 від 08.10.2024 (далі – Договір) «Кількість, асортимент, ціна на кожну позицію Товару, вартість поставки, умови постачання, умови оплати та вантажоодержувач, якщо він відрізняється від Покупця, кожної партії Товару зазначаються у товаросупровідних документах: інвойсі». До митного оформлення надано інвойс №EX2025CHG091C093A094A від 19.01.26 у графі «PAYMENT/ОПЛАТА» якого зазначено: «Передоплата 45 днів після дати коносамента. Товар буде поставлений на територію України протягом 180 днів з моменту передоплати» (англійською мовою: Prepayment 45 Days After BL Date. Goods will delivered to the territory of Ukraine within 180 days from prepayment date). Дата виставлення коносамента – 19.01.2026. Враховуючи вказане вище до 19.01.2026 мала бути здійснена передоплата за товар. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів. До митного оформлення документів про здійснення оплати за товар не надано. - п.3 Договору також визначено, що «Кількість, асортимент, ціна на кожну позицію Товару…» зазначаються у інвойсі. У наданому до митного оформлення інвойсі №EX2025CHG091C093A094A від 19.01.26 не вказано конкретний асортимент товару, що імпортується (зазначено 10 позицій). Також, до митного оформлення надано документ під назвою «Додаток 1 до Рахунку EX2025CHG091C093A094A» (англійською – Appendix 1 to Invoice EX2025CHG091C093A094A), який не дає можливості встановити якою є ціна конкретного артикулу товару; - до митного оформлення надано коносамент №HLSZOE26010267 від 19.01.2026. Однак, відповідно до інформації, що міститься у митній декларації країни транзиту №26PL322080NS9X6PK5 від 21.03.2026 (документ з кодом N705), а також інформації що міститься у рахунку про оплату транспортних послуг №3635 від 27.03.2026, заявлену партію товару супроводжував коносамент №MEDUYL632195, який до митного оформлення не надано. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних документів, що підтверджують всі складові митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Відповідно до ч.3 ст.53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана. На вимогу митного органу декларантом додатково надано наступні документи: - платіжну інструкцію в іноземній валюті №29 від 06.03.2026. Враховуючи визначені умовами контракту та рахунку умови оплати вказаний платіжний документа не підтверджує здійснення попередньої оплати за товар. Також, п.16 Договору визначено, що «Оплата за цим Контрактом може також здійснюватися третіми особами. Крім того, між Сторонами можуть проводитися розрахунки шляхом заліку зустрічних однорідних вимог». Вказана вище вимого контракту вказує на те, що між сторонами можуть існувати інші домовленості та взаєморозрахунки, які не подані до митного оформлення. Крім того, подана платіжна інструкція не відповідає вимогам Закону України від 30.6.2021 №1591-IX «Про платіжні послуги» (зі змінами) та Постанови Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 «Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», оскільки не містить підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком, або коду автентифікації; - митну декларацію країни відправлення (КНР) №519420260000002447 від 19.01. Вказаний документ не може бути взятий до уваги як документ, що підтверджує факт експорту товару, через відсутність в ньому дати експорту та відміток митних органів країни відправлення. Крім того, у графі «Вантажоодержувач» вказано «ASIA FORD HOLDINGS LIMITED», однак, у графі «торгуюча країна» зазначено – Україна. - інші додатково надані документи не усувають виявлені невідповідності або були вже надані при подачі МД. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, а також відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митниця прийняла рішення про відмову в митному оформленні за заявленою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно зі ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2б (ст.60 МКУ). Для товару №5 неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД №500020/2026/000667 від 26.01.2026 - де митна вартість товару зі схожими характеристиками (Плитка керамічна (з керамограніту), т.м. SUNDARE, виробник- FOSHAN SUNDARE) становить 0,58 дол.США/кг. Коригування на розмір партії, комерційні рівні та умови поставки не здійснювалося, оскільки однакові для оцінюваного товару та обраної як джерело інформації партії товарів.».
Внаслідок коригування митну вартість товару скориговано з 6,6615 дол.США/кв.м до 11,4206 дол.США/кв.м, а митну вартість товару збільшено з 137759,06 дол.США (6050033,5175 грн) до 236175,71 дол.США.
Вважаючи протиправним рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000540/2 від 03.04.2026 року, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).
З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).
Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.
Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.
У цій справі суд встановив, що позивач визначив митну вартість товарів за ціною договору, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі) №0380EX2025CHG091C093A094A від 19.01.2026 року на суму 95753,48 дол.США. Сплата цих коштів підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №29 від 06.03.2026 року на суму 95753,48 дол.США, в призначенні платежу якої зазначено посилання на Контракт №27082025 від 27.08.2025 року та на інвойс №EX2025CHG091C093A094A від 19.01.2026 року.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач надав митному органу разом з митною декларацією №26UA209050001187U1 документи, визначені ч.2 ст.53 МК України та зазначені у гр.44 митної декларації.
Аналіз вказаних документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних документів, що підтверджують всі складові митної вартості, визначеної за основним методом.
Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, суд виходить з наступного.
Стосовно посилань відповідача на ненадання до митного оформлення банківських платіжних документів про здійснення оплати за товар, а також на те, що подана платіжна інструкція №29 від 06.03.2026 року не підтверджує здійснення попередньої оплати за товар, суд зазначає таке.
Суд установив, що оплата товару підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №29 від 06.03.2026 року на суму 95753,48 дол.США, яка ідентична сумі, заявленій у митній декларації, та в призначенні платежу якої зазначено посилання на Контракт №27082025 від 27.08.2025 року та на інвойс №EX2025CHG091C093A094A від 19.01.2026 року. Таким чином, вказаний документ дає змогу ідентифікувати платіж саме за оцінюваним товаром та підтверджує задекларовану ціну.
Щодо доводів відповідача про те, що умовами інвойсу передбачено передоплату, а отже оплата за товар мала бути здійснена до дати коносамента (19.01.2026 року), суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Водночас умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі №803/3649/15.
Крім того, у постанові від 17.04.2018 року у справі №815/329/17 Верховний Суд звернув увагу, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахуванням додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
Стосовно посилань відповідача на те, що платіжна інструкція №29 від 06.03.2026 року не відповідає вимогам Закону України від 30.06.2021 №1591-IX «Про платіжні послуги» та Постанови Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, оскільки не містить підпису відповідальної особи платника або коду автентифікації, а також що позивачем не надано доказів проведення банком цієї операції, суд зазначає, що такі доводи ґрунтуються на припущеннях та сумнівах у достовірності наданого документа. При цьому позивач у відповіді на відзив зазначив, що вказана платіжна інструкція містить відмітку банку про електронний підпис та проведення операції 11.03.2026 року. Наявність формальних зауважень до оформлення платіжного документа, без доведення того, як такі зауваження впливають на числові показники митної вартості, не може бути підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості за першим методом.
Стосовно посилань відповідача на те, що в інвойсі №EX2025CHG091C093A094A від 19.01.2026 року не вказано конкретний асортимент товару (зазначено 10 позицій), а додаток до інвойсу не дає можливості встановити ціну конкретного артикулу товару, суд зазначає таке.
Згідно з п.3 ч.2 ст.53 МК України рахунок-фактура (інвойс) є основним документом, що підтверджує митну вартість товару. Декларантом позивача разом з митною декларацією надано рахунок-фактуру (інвойс) №0380EX2025CHG091C093A094A від 19.01.2026 року разом з додатком №1 до нього, який містить кількість палетів, опис товару, його кількість у квадратних метрах, кількість у кілограмах, ціну за одиницю в доларах США, загальну вартість по кожній позиції та код УКТЗЕД кожної позиції, а додаток до інвойсу містить додатково інформацію про EAN-код кожної позиції.
З огляду на викладене, надані декларантом інвойс та додаток до нього у сукупності містять всю необхідну інформацію для ідентифікації поставленого товару, його асортименту та ціни кожної позиції, а вказана у них сума 95753,48 дол.США відповідає числовим значенням та опису, заявленим у гр.22, 31, 42 митної декларації №26UA209050001187U1 від 01.04.2026 року. Відтак вказані доводи відповідача не стосуються числових значень заявленої митної вартості товарів та не свідчать про наявність розбіжностей, які б унеможливлювали визначення митної вартості за ціною договору.
Стосовно посилань відповідача на те, що заявлену партію товару супроводжував коносамент №MEDUYL632195, який до митного оформлення не надано, суд зазначає таке.
Поставка товару здійснювалась на умовах FOB CN Sanshui.
Згідно з п.п.5, 6 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
На підтвердження транспортної складової митної вартості декларантом надано коносамент №HLSZOE26010267 від 19.01.2026 року, накладну УМВС №00002881 від 24.03.2026 року, договір про перевезення №19112025-ОП-01 від 19.11.2025 року, рахунок №3635 від 27.03.2026 року, довідку про транспортні витрати №27-0326-1 від 27.03.2026 року та платіжну інструкцію на оплату транспортно-експедиційних послуг №1019 від 01.04.2026 року, якими підтверджено заявлену складову митної вартості товару – транспортування до кордону України. При цьому рахунок №3635 від 27.03.2026 року та довідка про транспортні витрати №27-0326-1 від 27.03.2026 року містять посилання на номери контейнерів, що відповідають даним, заявленим декларантом у гр.31 митної декларації, та дають можливість ідентифікувати ці документи до даної поставки.
Суд враховує, що коносамент №MEDUYL632195 не входить до переліку обов`язкових документів, передбачених ч.2 ст.53 МК України, а у повідомленні про витребування додаткових документів відповідач не зазначав про необхідність його подання. Крім того, відповідач не навів жодних відомостей про те, яким саме чином відсутність вказаного коносамента впливає на числові значення складових митної вартості товару. За таких обставин це зауваження має формальний характер і не може бути підставою для відмови у визнанні митної вартості за першим методом.
Стосовно посилань відповідача на те, що митна декларація країни відправлення не може бути взята до уваги через відсутність дати експорту та відміток митних органів країни відправлення, а також через зазначення у графі «Вантажоодержувач» компанії «ASIA FORD HOLDINGS LIMITED» і у графі «торгуюча країна» – України, суд зазначає, що цей документ не входить до переліку обов`язкових документів, передбачених ч.2 ст.53 МК України, і був наданий декларантом як додатковий документ на підтвердження поставки товару. Відтак зауваження до його оформлення не можуть бути підставою для коригування митної вартості, оскільки відповідач не довів, яким чином такі зауваження впливають на числові значення складових митної вартості товару.
Також, суд враховує і те, що відповідач в оскаржуваному рішенні не вказував на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеного у митній декларації; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. З наведеного слідує, що висновки відповідача стосовно не підтвердження позивачем заявленої митної вартості зроблені на припущеннях.
Стосовно доводів відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.
Стосовно посилань відповідача на те, що заявлена митна вартість ввезених товарів є нижчою від подібних і аналогічних товарів, суд враховує, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію з ЦБД, а саме: МД №500020/2026/000667 від 26.01.2026 року, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 0,58 дол.США/кг.
Так, метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів передбачено ст.59 Митного кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Суд вказує, що оскаржуване рішення відповідача не містить інформації (у тому числі щодо митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), яка призвела до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої ним, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів, не зазначено чи за такими ж товаро-супровідними документами поставлявся ідентичний товар, тощо. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалося на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.
Окрім того, суд звертає увагу, що митну вартість оцінюваного товару заявлено декларантом у квадратних метрах (20679,84 кв.м), тоді як вартість товару, взятого за джерело інформації, відповідач зазначив за одиницю товару у кілограмах (0,58 дол.США/кг), не навівши при цьому розрахунку, за яким здійснено перерахунок такої вартості у вартість за квадратний метр (11,4206 дол.США/кв.м), а також не зазначивши курс НБУ, що ним застосований. Зазначене не дає можливості перевірити правильність визначення скоригованої митної вартості.
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
В той же час митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що позивачем у митній декларації було зазначено не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснено розрахунок, внесено недостовірні або неточні відомості, або у наданих документах містяться розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів.
Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2025 року у справі №300/784/24.
Стосовно доводів позивача про те, що виконання митної формальності з контролю правильності визначення митної вартості товарів було розпочато одним інспектором відповідача (Ганіним О.В.), а оскаржуване рішення прийнято іншою посадовою особою ( ОСОБА_1 ), суд зазначає, що з огляду на встановлену судом необґрунтованість підстав для коригування митної вартості ця обставина не впливає на висновок суду про протиправність оскаржуваного рішення по суті.
Посилання відповідача на листи та інформацію, що міститься у митній декларації країни транзиту, є безпідставним, оскільки такі документи не спростовують відомостей, наведених у первинних товаросупровідних документах позивача, та не доводять впливу зазначених обставин на числові значення складових митної вартості товару.
В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом – за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 року у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000540/2 від 03.04.2026 року є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 13440,14 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім того, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в сумі 20000,00 грн.
Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу.
Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України, за приписами якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розглядаючи питання співмірності заявлених до стягнення судових витрат на правничу допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Суд встановив, що правнича допомога у цій справі надавалася позивачу ТОВ «ЕКСІМ БРОК ЦЕНТР» на підставі Договору про надання послуг з правових питань №17102024 від 17.10.2024 року. Перелік послуг, їх кількість та вартість узгоджено сторонами у Розрахунку використаного часу, гонорару та поточних витрат №40 від 04.06.2026 року в сумі 20000,00 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем надано рахунок на оплату №40 від 04.06.2026 року, акт надання послуг №40 від 04.06.2026 року та платіжну інструкцію №1102 від 16.06.2026 року.
Проаналізувавши розрахунок вартості наданих послуг, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягу виконаних робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат є завищений.
Так, предмет спору в цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних; обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними.
Більше того, вказана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
За наведених обставин, суд приходить висновку, що заявлена представником позивача до відшкодування сума витрат на правничу допомогу у 20000,00 грн є необґрунтованою, не відповідає реальності та необхідності таких витрат, розумності їх розміру, а стягнення з відповідача спірних витрат у вказаному розмірі становитиме надмірний тягар для нього, що суперечить принципу їх розподілу.
Відтак, як наслідок, з урахуванням критеріїв пропорційності, підставним є присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу лише в обсязі 3000,00 грн.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000540/2 від 03.04.2026 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (місцезнаходження: вул.Костюшка Т., буд.1, м.Львів, 79000; код ЄДРПОУ: 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОСТОУН КИЇВ» (місцезнаходження: вул.Глибочицька, буд.40, м.Київ, 04052; код ЄДРПОУ: 45152354) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 13440 (тринадцять тисяч чотириста сорок) гривень 14 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.