справа № 174/660/19 
провадження № 1-кп/208/57/26 

ВИРОК
Іменем України

02 липня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 , 
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 ,
у відкритому судовому засіданні розглянувши справу кримінального провадження № 12019040150000063 відносно:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянин України, освіта професійно-технічна, не працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей 2009 та 2015 років народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , має судимості:
-  09.12.2015 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 та 3 ст. 185, 70, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки;
-  27.05.2019 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 263, 70, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 06.11.2019 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, 70 ч.4 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 11.02.2020 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 185, ч.1 ст. 309, 70 ч.1 та 4 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі;
- 29.10.2025 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч. 3 та 4 ст. 185, ч.1 ст. 263, 70 КК України до 6 років позбавлення волі,
який обвинувачується у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,9 ч. 2 ст. 115 КК України, - 
ВСТАНОВИВ:

При невстановлених слідством обставинах, ОСОБА_9 умисно придбав бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1 та бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5 промислового виготовлення, які відносяться до бойових припасів, та почав носити їх з собою, без передбаченого законом дозволу. 
О 10.47 годині 17.03.2019 року, ОСОБА_9 маючи при собі вищевказані гранати РГД-5 та Ф-1, перебував на водійському сидінні автомобіля «BMW 325», реєстраційний знак НОМЕР_1 , який знаходився у лісосмузі, розташованій за координатами - Н48.46638, Е34.02832 неподалік від вул. Промислової у місті Вільногірську Дніпропетровської області, та приблизно в 500 метрах від ТОВ «Вільногірське скло», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31, де виявлений працівниками поліції.
З метою приховати вже вчинений злочин, ОСОБА_12 вийшов із автомобіля та о 10.50 годині цього ж дня, знаходячись у вищевказаній лісосмузі неподалік від вул. Промислової в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, висмикнув запобіжне кільце з гранати Ф-1 та умисно кинув її у напрямку працівників поліції, тобто вчинив дії, направлені на умисне вбивство двох працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

О 10.52 годині 17.03.2019 року, у ОСОБА_12 , який знаходився у вищевказаній лісосмузі неподалік від вул. Промислової в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, працівниками поліції виявлено бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5 промислового виготовлення, яка складалась із корпусу бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 промислового виготовлення та бойового уніфікованого підривача дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення. 

Зазначені дії  ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, о 10.47 годині 17.03.2019 року, працівники правоохоронного органу працівники Вільногірського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, а саме: тимчасово виконувач обов`язків начальника сектору реагування патрульної поліції № 3 капітан поліції ОСОБА_7 , помічник чергового сектору реагування патрульної поліції № 1 старший сержант поліції ОСОБА_8 , поліцейський сектору реагування патрульної поліції № 4 старший сержант поліції ОСОБА_13 , перебуваючи у добовому наряді та будучі вдягнутими у формений одяг, при виконанні своїх безпосередніх службових обов`язків, отримали від громадян повідомлення про підозрілий автомобіль, що знаходиться у лісосмузі.
З метою перевірки отриманої інформації, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підійшли до автомобіля «BMW 325», реєстраційний знак НОМЕР_1 , який знаходився у лісосмузі, розташованій за координатами - Н48.46638, E34.02832 неподалік від вул. Промислової у м. Вільногірську Дніпропетровської області, та приблизно в 500 метрах від ТОВ «Вільногірське скло», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31. 
На водійському сидінні автомобіля перебував ОСОБА_9 , у якого у лівій кишені надягнутої на ньому куртки знаходилась бойова ручна наступальна осколкова граната РГД-5 промислового виготовлення, та який у руках тримав бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1. 
Чумак, повідомивши ОСОБА_12 , що вони є працівниками поліції, запропонував тому відчинити двері в автомобіль, однак останній ніяким чином не відреагував на його вимогу. Далі, побачивши у руках ОСОБА_12 бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, вищевказані працівники поліції швидко відійшли на безпечну відстань від даного транспортного засобу. 
Діючи на підставі ч. 1 ст. 42, ч. 4 ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію» з метою затримання особи, яку застали під час вчинення тяжкого злочину, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , кожен окремо, дістали з кобур закріплену за ними вогнепальну зброю та наказали ОСОБА_12 вийти з автомобіля. ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є працівниками правоохоронного органу та виконують свої службові обов`язки, тримаючи в лівій руці бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, вийшов з автомобіля, та, оцінивши обстановку навколо себе, з метою уникнути відповідальності за придбання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу, вирішив втекти від працівників поліції на вищевказаному автомобілі. Повернувшись до транспортного засобу, ОСОБА_12 невдало намагався завести двигун, а працівники поліції здійснили постріли по колесах автомобіля з метою унеможливити зникнення ОСОБА_12 з місця події.
Вирішивши втекти від працівників поліції,  ОСОБА_12 тримаючи в лівій руці бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, та, маючи при собі у лівій кишені надягнутої на ньому куртки бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5 промислового виготовлення, вийшов із автомобіля, та побіг углиб лісосмуги. 
Працівники поліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , почали переслідувати ОСОБА_12 , при цьому роблячи тому усні попередження щодо можливого застосування вогнепальної зброї та вимагаючи від останнього здатися поліції. На законні вимоги працівників поліції ОСОБА_12 не реагував, продовжував від них тікати, і ОСОБА_14 та ОСОБА_15 почали здійснювати постріли в гору й у напрямку ОСОБА_12 . 
Під час переслідування працівниками поліції, ОСОБА_12 виявив, що працівники поліції його наздоганяють. Розуміючи, що у випадку його затримання у нього виявлять вищевказані бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1 і бойову ручну наступальну осколкову гранату РГД-5, які він й придбав і носив без передбаченого законом дозволу, у зв`язку з чим він буде притягнутий до кримінальної відповідальності, ОСОБА_12 вирішив приховати цей злочин шляхом вбивство працівників поліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у зв`язку з виконанням останніми своїх службових обов`язків.
Реалізуючи зазначений злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний і протиправний характер своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті  ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , ОСОБА_12 о 10.50 годині 17.03.2019 року, знаходячись у вищевказаній лісосмузі неподалік від вул. Промислової в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, висмикнув запобіжне кільце з гранати Ф-1 й умисно кинув її у напрямку зазначених працівників поліції, внаслідок чого вона вибухнула приблизно в 5 метрах від ОСОБА_14 та 15 метрах від ОСОБА_15 . 
Застосувавши відносно ОСОБА_14 та ОСОБА_15 бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, ОСОБА_12 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки працівники поліції встигли впасти на землю та згрупуватись, внаслідок чого будь-яких тілесних ушкоджень не отримали.

Зазначені дії  ОСОБА_12 кваліфіковані за ст. 348 КК України, як замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків.
Окремо, зазначені дії ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, як вчинення закінченого замаху на умисне вбивство двох осіб з метою приховати інший злочин.

Будучі допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 зазначив, що не погоджується з правовою кваліфікацією своїх дій та пояснив наступне.
Гранати Ф-1 та РГД-5, він знайшов у покинутому гаражі, в гаражному кооперативі «Сонячний» у місті Вільногірськ Дніпропетровської області. Знайдені предмети возив у своєму автомобілі для самозахисту, через наявний конфлікт та погрози фізичною розправою зі сторони місцевого кримінального угрупування. До подій, гранати не застосовував та не був упевнений у їхній справності.
Підтверджує час та місце події. В зазначений час перебував у лісосмузі поблизу міста Вільногірськ, де спав в автомобілі. Спочатку до нього підійшла жінка та запитала, що він тут робить, на що повідомив її про несправність акумулятора та продовжив відпочивати. Прокинувся від того, що по склу транспортного засобу постукали. Він злякався та не усвідомлював, що особи, які підійшли до його автомобіля, є працівниками поліції. Побачив їх спросоння, на відстані, у темному одязі без помітних розпізнавальних знаків, і тому сприйняв їх як реальну загрозу для себе. Ці особи були озброєні, спрямовували зброю на нього, та одразу застосували.
Спочатку він мав намір зачинитися в автомобілі та сподівався, що невідомі залишать його або підуть за підкріпленням, після чого йому вдасться втекти. Він навіть повернув ключ запалювання, однак акумулятор був розряджений. Усвідомивши, що втекти на автомобілі неможливо, а залишатися в салоні небезпечно, вирішив тікати пішки.
Для уникнення затримання, виходячи з автомобіля, він підняв руки та продемонстрував гранату, затиснуту в лівій руці, імітуючи намір її застосувати. Діяв виключно з метою залякати переслідувачів. Намірів застосовувати гранату, завдавати шкоди чи позбавляти когось життя, він не мав. Ніщо не перешкоджало йому одразу кинути гранату в бік потерпілих та сховатися за автомобілем, однак він цього не зробив саме через відсутність такого наміру.
Під час втечі, гранату він кинув лише через те, що від сильного стискання корпусу гранати його рука заніміла, а тому він побоювався її випадкового падіння і детонації біля себе. Озирнувшись та побачивши, що переслідувачі знаходяться на певній відстані, він підкинув гранату над собою, розраховуючи, що її помітять та встигнуть зреагувати. Так і сталося — ОСОБА_14 попередив інших.
Потерпілі підтвердили в суді, що він не висловлював погроз, не наказував їм відходити чи кидати зброю. Коли його наздогнали, він не чинив опору, не погрожував, не конфліктував, навіть попри завдання йому ударів та словесних образ. Він мовчав, оскільки був поранений пострілом потерпілого ОСОБА_14 .
Показання ОСОБА_14 про його намір застосувати ще одну гранату, він вважає неправдивими, оскільки під час обшуку у нього окремо вилучили запал, без якого використання гранати є неможливим.
Також він зазначив, що тілесне ушкодження ОСОБА_14 кваліфіковано як легке, не небезпечне для життя, а інших наслідків для здоров`я не встановлено.
До подій 17.03.2019 року, потерпілих він не знав і не усвідомлював, що має справу саме з працівниками правоохоронного органу. Потерпілі прибули на місце на автомобілі, який запаркували далеко, і він не міг його бачити. На відеозаписах видно, що поліцейські мали темний одяг, а посвідчення, звання чи назву підрозділу йому не повідомляли. На його думку, за таких обставин викрик: «Поліція!», не був достатнім для ідентифікації осіб як працівників правоохоронного органу.
Наголосив, що не передбачав і не допускав настання смерті будь-кого, у тому числі працівників поліції, та підкреслив відсутність умислу на позбавлення життя потерпілих. Звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних доказів наявності в нього наміру вбити працівників поліції, а його твердження про демонстрацію гранати лише з метою залякування та уникнення затримання, нічим не спростовані. Вважає, що застосування гранати мало характер непрямого умислу, а замах на умисне вбивство з непрямим умислом, неможливий.
Зазначив, що під час досудового розслідування порушено його право на захист. Після затримання 17.03.2019 року, процесуальні дії та слідчий експеримент проводилися без належного забезпечення участі захисника. Стверджує, що не укладав договору з адвокатом ОСОБА_17 , хоча слідчий зазначав інше. Вважає, що повідомлення про підозру вручено з порушенням вимог КПК України.
Визнає вину за ст. 263 ч.1 КК України. По іншим пред`явленим обвинуваченням просить його виправдати.
Під час судового розгляду досліджені наступні докази:

- показання потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив суду, що на час подій він обіймав посаду керівника сектору реагування патрульної поліції Вільногірського відділу поліції. Потерпілий ОСОБА_8 працював у тому ж підрозділі, на той час являвся його підлеглим. З ОСОБА_12 раніше був дещо візуально знайомий, однак жодних стосунків з ним не підтримував.
Події, зазначені в обвинувальному акті, відбулися 17 березня 2019 року. В цей день, о 08.00 годині, він заступив в добовий наряд поліції, в якому також були працівники поліції ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . Патруль міста відбувався на службовому автомобілі. Під час патрулювання, перебуваючи на вулиці Промисловій у м. Вільногірськ, помітили автомобіль з відкритим капотом. Біля автомобіля знаходився чоловік, а в салоні перебували діти. Зупинившись, поспілкувались з чоловіком, який повідомив, що в автомобілі закінчилося пальне. Від запропонованої допомоги відмовився, пояснивши, що паливо йому мають привезти. Під час спілкування, водій повідомив про сірий автомобіль, який знаходився неподалік, в лісосмузі. Вирішивши провести перевірку зазначеного транспортного засобу, вони на службовому транспорті направилися до вказаного цим водієм місця. Через складний стан дороги, під`їхати безпосередньо до автомобіля в лісосмузі, службовим автомобілем не вдалося, і залишивши свій транспорт, частину шляху наряд подолав пішки.
Бодікамеру, розташовану на жилеті, він увімкнув приблизно за сто метрів до автомобіля. Виявивши в лісосмузі автомобіль, він підійшов до транспортного засобу з пасажирської сторони, а ОСОБА_15 з Фургало підійшли з боку водія. Автомобіль виявився затонованим, і огляд салону був неможливий. Встановлюючи обставини, поліцейський ОСОБА_15 постукав у вікно автомобіля, після чого відразу вигукнув: «У нього граната» Він, ОСОБА_15 ті ОСОБА_16 одразу відійшли на безпечну відстань, яка складала близько десяти метрів, та повідомили про інцидент своє керівництво. Під час виконання службових обов`язків вони повідомляли ОСОБА_12 , що є працівниками поліції.
Через деякий час, з автомобіля вийшов ОСОБА_12 . В одній руці він тримав гранату, а в іншій руці чеку. Вони стали вимагати від ОСОБА_12 припинити протиправні дії, однак той не реагував, повернувся в автомобіль та намагався його завести. Припиняючи протиправні дії обвинуваченого, вони здійснили попереджувальні постріли з табельної зброї, а потім постріли по колесам транспортного засобу.
ОСОБА_12 вийшов з автомобіля і почав тікати в напрямку лісосмуги. Як керівник наряду поліції, він наказав ОСОБА_16 залишитися біля автомобіля, а сам разом із ОСОБА_15 розпочав переслідування ОСОБА_12 .
Під час переслідування у лісосмузі, здійснювали попереджувальні постріли. У відповідь обвинувачений кинув у їхній бік гранату, і вони з ОСОБА_15 помітивши це, впали на землю. При падінні він опинився у природній виїмці, а ОСОБА_15 за деяким укриттям. Граната вибухнула, після чого ОСОБА_12 дістав ще одну гранату та почав приводити її в бойовий стан. Для недопущення її використання, саме він здійснив постріл з пістолета та влучив у руку обвинуваченого. Разом з ОСОБА_15 вони затримали пораненого ОСОБА_12 , одягнули на того кайданки, викликали швидку медичну допомогу.
Після завершення подій, бодікамеру та табельну зброю вони здали у встановленому порядку. Загалом він здійснив дванадцять пострілів, з яких лише два виявились влучними. 
Він звертався за медичною допомогою через сильний головний біль. Проходив обстеження та судово-медичну експертизу. Обвинуваченого просив покарати на розсуд суду;

Під час судового розгляду справу в новому складі колегії суддів, потерпілий ОСОБА_15 відмовився надавати суду пояснення. Підстав оголошення пояснень потерпілого надані ним при попередньому розгляді, судом не встановлено.

- показання свідка ОСОБА_13 , який пояснив суду, що до зазначених подій він знав обвинуваченого як жителя м. Вільногірська. Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 йому добре знайомі, оскільки вони разом несли службу.
Сам інцидент стався у березні 2019 року. На той час він працював поліцейським у м. Вільногірську. Разом із потерпілими вони заступили на чергування. Під час патрулювання міста вони помітили автомобіль, який стояв на дорозі, а поряд із ним — чоловіка. Під`їхавши до останнього, вони запитали, чи потрібна йому допомога, однак той відмовився та повідомив, що у лісосмузі стоїть якийсь автомобіль.
З метою перевірки отриманої інформації вони вирушили до зазначеного місця. У подальшому, під`їхавши до автомобіля, він разом із ОСОБА_15 підійшов до нього з одного боку, а ОСОБА_14 — з іншого. В ході огляду було встановлено, що автомобіль зачинений. Вони постукали у вікно та повідомили, що є працівниками поліції.
Після цього з пасажирського місця вибіг чоловік та побіг у бік лісосмуги, а ОСОБА_14 і ОСОБА_15 вирушили за ним з метою його затримання, тоді як він залишився біля автомобіля. Особисто пострілів він не здійснював. Після того, як пролунав вибух, вирушив до місця події. На місці він побачив, що ОСОБА_12 був поранений, а швидку медичну допомогу викликав ОСОБА_14 ;

-показання свідка ОСОБА_18 , який пояснив суду, що на момент подій він працював начальником районного відділу поліції у м. Вільногірську Дніпропетровської області. Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , на той час були його підлеглими. ОСОБА_14 працював керівником пункту реагування, ОСОБА_8 перебував на посаді водія, а ОСОБА_13 входив до складу екіпажу.
У день, коли відбулися події, вказані особи перебували на добовій зміні. Несли службу після проведення відповідного інструктажу. Згодом йому повідомили, що невідома особа погрожувала його працівникам гранатою, у зв`язку з чим співробітники поліції застосовували зброю. За результатами проведеної перевірки застосування зброї визнано правомірним.
Він виїжджав на місце події, однак обвинуваченого не бачив. Йому відомо, що ОСОБА_14 звертався до медичного закладу у зв`язку з подією, яка сталася. Безпосереднім очевидцем зазначених подій він не був;  

-показання свідка ОСОБА_19 , який пояснив суду, що події відбулися у 2019 році. На той час він працював у складі обласної вибухотехнічної служби на посаді молодшого вибухотехніка. Після отримання наказу командира він у складі групи, до якої входили два вибухотехніки, виїхав на місце вибуху у м. Вільногірськ, до лісосмуги. 
Під час огляду місця події вони виявили вирву, навколо якої знаходилися дерева зі слідами пошкоджень уламками. Ними додатково проведено огляд прилеглої території. З місця події за допомогою магніту та спеціальних грабель, вони вилучили уламки, спусковий важіль від гранати, а також цілу гранату типу РГД-5. Щодо запалу, він не може пояснити, чи був той окремо, чи знаходився в гранаті. Уламки збирали безпосередньо працівники вибухотехнічної служби, фактично допомагаючи слідчому у їх вилученні. Вказані предмети упакували до спеціального пакета та опечатали. Після цього його обов`язки як вибухотехніка на місці події були завершені. 
На підставі виявлених уламків ним встановлено, що зазначені металеві частини належали гранаті типу Ф-1, яка має чавунний корпус. Вирва, що залишилася після вибуху, мала овальну форму. Разом із тим, за зовнішніми характеристиками складно визначити, яка саме граната застосовувалася — Ф-1 чи РГД-5. 
Це пов`язано з різницею у куті розльоту уламків та матеріалі їх виготовлення. Зокрема, у гранати Ф-1 уламки утворюються із чавунного сплаву, тоді як у гранати РГД-5 - зі сталі. Також зазначені гранати мають різну дальність ураження. Якби дальність ураження становила близько 50 метрів, люди могли б отримати поранення. Однак оскільки вони впали на землю, дерева та кущі могли захистити їх від ураження уламками. Відстань між місцем вибуху та місцем перебування людей він не пам`ятає, однак точно пам`ятає наявність посічених дерев та кущів;

- показання свідка ОСОБА_20 , яка пояснила суду, що з обвинуваченим та потерпілими вона раніше не знайома. Події відбувались навесні. Точну дату та час подій вона не пам`ятає. В цей період вона працювала охоронцем на підприємстві у місті Вільногірськ Дніпропетровської області, та перебувала на зміні разом із напарником.
Під час огляду території підприємства, вона помітивши у лісосмузі автомобіль іноземного виробництва з червоними номерними знаками, вирішила підійти до нього. Із зазначеного транспортного засобу озвався обвинувачений, який повідомив про несправність акумулятора, після чого вони залишила це місце.
Приблизно через тридцять хвилин, вона побачила автомобіль, який рухався полем, а коли той під`їхав ближче, зрозуміла, що це був автомобіль поліції. Бачила, що після прибуття працівників правоохоронних органів, чоловік почав тікати у бік лісосмуги, а працівники поліції у бронежилетах побігли за ним. Після цього вона чула постріли, вибух та крики. Згодом, коли обвинуваченого піднесли до автомобіля, вона помітила, що в нього йшла кров із руки;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.05.2019 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_20 впізнала обвинуваченого ОСОБА_9 як особу, що перебувала біля авто поряд з виробництвом (т.3 а.с. 212-213);

-показання свідка ОСОБА_21 , який пояснив суду, що обвинувачений та потерпілі йому не знайомі.
Події відбувалися у 2019 році, і на той час він працював на підприємстві у м. Вільногірськ Дніпропетровської області, перебував на зміні. Почув постріли, після чого вийшов із приміщення та побачив, як із розташованої неподалік лісосмуги вибіг чоловік, а за ним бігли двоє працівників поліції, які кричали: «Стій! Стріляти буду!» В цей час, він перебував від них на відстані приблизно двадцяти метрів. Далі, почув вибух. Безпосередньо самого затримання він не бачив. Підійшовши до працівників правоохоронних органів, він побачив у затриманого тілесні ушкодження;
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.05.2019 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_21 впізнав обвинуваченого ОСОБА_9 як особу, що тікала від працівників поліції (т.3 а.с. 208-209);

- показання свідка ОСОБА_22 , яка пояснила суду, що обвинувачений та потерпілі їй раніше не знайомі.
Навесні 2019 року, вона працювала сімейним лікарем у Вільногірській міській лікарні. У день, коли відбулися події, вона перебувала на добовому чергуванні. Бригадою швидкої медичної допомоги, до лікарні доставлено пацієнта з травмою в ділянці правого плеча. Під час огляду у того виявлені поранення плеча та гомілки. Пацієнту надали медичну допомогу. В цей же день, зі скаргами на головний біль та нудоту після вибуху, до лікарні звернувся працівник поліції ОСОБА_7 . Під час огляду, лікарем-хірургом у ОСОБА_14 встановлено баротравму та рекомендовано стаціонарне лікування, від якого поліцейський відмовився;

-витяг з ЄРДР № 12019040150000093 від 17.03.2019 року, як підстави початку досудового слідства, з правовою кваліфікацією за ст. 348 КК України, з фабулою, що о 11.18 годині 17.03.2019 року, до ЧЧ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_9 , знаходячись по вул. Промислова в м. Вільногірську Дніпропетровської області, здійснив замах на життя працівників поліції Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме: т.в.о. начальника СРПП № 3 капітана поліції ОСОБА_23 , старшого сержанта поліції ОСОБА_8 , старшого сержанта ОСОБА_24 , у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків (т.3 а.с. 1);
-витяг з ЄРДР № 12019040000000528 від 27.06.2019 року, як підстави початку досудового слідства, з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 263 КК України, з фабулою, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12019040150200000063 від 14.02.2019 року, проведено огляд місця події на ділянці місцевості неподалік від вул. Промислової в м. Вільногірськ Дніпропетровської області, в ході якого виявлено та вилучено корпус бойової ручної оборонних осколкових гранат Ф-1, яка відносяться до бойових припасів (т.3 а.с. 7, т.4 а.с. 188);
-витяг з ЄРДР від 17.07.2019 року, як підстави початку досудового слідства, з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 15, п. п. 1,9 ч. 2 ст. 115 КК України, з фабулою, що в ході розслідування кримінального провадження № 120190401500000063 за ознаками складу кримінального правопорушення, виявлено додатковий склад злочину, а саме, що з метою протиправного заподіяння смерті іншій особі, близько 10.50 годині 17 березня 2019 року, ОСОБА_9 , знаходячись на водійському сидінні автомобіля «BMW 325», сірого кольору, реєстраційний знак НОМЕР_1 , який стояв у лісосмузі, розташованій за координатами N48.46638, E34.02832 неподалік від вул. Промислової у м. Вільногірську Дніпропетровської області та приблизно за 500 метрів від заводу ТОВ «Скляний альянс», розташованого за адресою: вул. Промислова, 31, м.Вільногірськ, Дніпропетровська область і гаражного кооперативу «Дружба», розташованого за адресою: вул. Промислова, м. Вільногірськ, Дніпропетровська область, з метою приховання іншого злочину, дістав чеку з гранати Ф-1, таким чином вчинив замах на вбивство двох осіб, а саме потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак вищевказаний злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі (т.4 а.с. 206-207);

- витяг з наказу від 04.03.2019 року № 65о/с про покладання на ОСОБА_7 тимчасове виконання обов`язків начальника сектору реагування патрульної поліції №3 Вільногірського ВП Жовтоводського ВП, посадова інструкція;
- витяг з наказу від 09.12.2016 року №352о/с про переміщення на посаду ОСОБА_8 помічником чергового сектору реагування патрульної поліції №1 Вільногірського ВП Жовтоводського ВП, посадова інструкція;
- витяг з наказу від 09.12.2016 року №352о/с про переміщення на посаду ОСОБА_13 поліцейським сектору реагування патрульної поліції №4 Вільногірського ВП Жовтоводського ВП, посадова інструкція (т.4 а.с. 154-168);

-протокол огляду місця події від 17.03.2019 року, яким зафіксовано обстановку на місці вчинення злочинів, виявлено та вилучено металевий збір з вирви епіцентру вибуху, ґрунт з вирви епіцентру вибуху, контрольний забір ґрунту, стріляні гільзи калібру 9 мм у кількості 4 штук з маркуванням 270-99, виявлено та вилучені корпус гранати РГД-5 з маркування чорний трикутник 142-74-Т, запал типу УЗРГМ з маркуванням 171-74 УЗРГМ 583, спусковий важіль від запалу типу УЗРГМ-2 з маркуванням 10-80 УЗРГМ – 2,583, фото таблиця до даної слідчої дії, речові докази по справі (т.3 а.с. 15-20, 21);
-протоколи: отримання зразків для експертизи від 17.03.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 відібрано зразок крові (т.3 а.с. 99); отримання зразків для експертизи від 17.03.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 відібрано зразки потожирових слідів з долонь, змивів (т.3 а.с. 101); отримання зразків для експертизи від 20.03.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 відібрано зразки відбитків пальців та долонь (т.3 а.с. 103-104);
-висновок судової молекулярно-генетичної експертизи №8-353 від 23.05.2019 року, відповідно до якого на наданих на дослідження корпусі гранати РГД5, запалі та важелі від запалу, встановлено, що генетичні ознаки клітин з ядрами на запалі належать одній особі чоловічої генетичної статі. Домінуючі генетичні ознаки клітин з ядрами на корпусі гранати РГД5 та на важелі від запалу співпадають між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_9 . 
Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах зустрічається не частіше, ніж у 1 з 3,87х1020 осіб (т.4 а.с. 59-73);

- висновок судової комплексної хіміко-вибухової експертизи №12-47/6-182 від 23.05.2019 року, відповідно до якого надані на дослідження предмети, які 17.03.2019 року виявлено та вилучено у ОСОБА_9 , при проведені огляду місця події на ділянці місцевості неподалік вулиці Промислової в місті Вільногірськ Дніпропетровської області, являються: зігнута металева пластина - важелем бойового уніфікованого підривача дистанційної дії УЗРГМ-2, промислового виготовлення, на якому слідів вибухових речовин не виявлено; 130 (сто тридцять) металевих предметів невизначеної (складної) форми - осколками (уламками) корпусу бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, на поверхні яких виявлено сліди бризантної вибухової речовини - тротил.
Надані на дослідження важіль бойового уніфікованого підривача дистанційної дії УЗРГМ-2 та осколки (уламки) корпусу бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 є частинами (фрагментами) бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1, яка являється вибуховим пристроєм військового призначення, та відноситься до бойових припасів.
Надані на дослідження важіль бойового уніфікованого підривача дистанційної дії УЗРГМ-2 та осколки (уламки) корпусу бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 є частинами (фрагментами) бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1, яка являється вибуховим пристроєм військового призначення, та відноситься до бойових припасів.
Надані на дослідження предмети, а саме: предмет еліпсоїдної форми являється корпусом бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься; предмет циліндричної форми являється бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів детонування (ініціювання вибуху) 
Наданий на дослідження корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 в сукупності з наданим на дослідження бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ являються вибуховим пристроєм військового призначення, а саме бойовою ручною наступальною осколковою гранатою РГД-5 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів.
Надані на дослідження предмети, а саме: корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - тротил, масою 100-115г; бойовий уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1г, азид свинцю масою 0,2г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1г.
Надані на дослідження предмети, а саме: заряд вибухової речовини, яким споряджений корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 придатний для здійснення вибуху та руйнування корпусу к утворенням характерних осколків, при наявності засобу підриву (ініціювання вибуху) або при утворені необхідних для цього умов; бойовий уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ придатний для здійснення вибуху в якості засобу підриву (ініціювання вибуху) (т.4 а.с. 43-58);

-протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2019 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 відтворив обставини, які відбувалися 17.03.2019 року, за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вулиця Промислова. 
Показав, що приблизно о 11.00 годині, невідомий чоловік повідомив, що у лісосмузі знаходиться покинутий автомобіль марки «BMW» сірого кольору. Він у складі групи реагування патрульної поліції, в якій був старшим наряду, разом із працівниками поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , вирішив перевірити отриману інформацію. Під`їхавши на службовому автомобілі «Рено Дастер», залишили його неподалік, оскільки проїзд безпосередньо до лісосмуги був неможливим. Виявили транспортний засіб марки «BMW» сірого кольору на іноземній реєстрації. Підійшовши до останнього, вони припустили, що автомобіль покинутий, оскільки свіжих слідів його руху не виявили. Чумак підійшов до автомобіля з боку водія, постукав у вікно, після чого через скло він побачив особу, яка продемонструвала гранату та висмикнула з неї запобіжну чеку. Чумак відреагував на це та вигукнув: «Граната!», і всі вони відбігли на безпечну відстань, яка склала приблизно 15–20 метрів. Почали вимагати від водія вийти з автомобіля. Після чисельних вигуків, водій вийшов із транспортного засобу, продемонстрував їм гранату, яку тримав у руці, після чого знову сів до автомобіля. Вони повторно почали вимагати, щоб особа залишила транспортний засіб, однак той почав заводити двигун автомобіля. У зв`язку з наведеним було прийнято рішення про застосування зброї. Здійснено постріли по колесах автомобіля з метою недопущення залишення ним місця події. Саме він використовуючи зброю, здійснив три постріли у ліве заднє колесо автомобіля. 
Водій автомобіля «BMW» вийшов через передні праві двері, знову продемонстрував гранату та побіг у бік лісосмуги. З метою затримання особи, він разом із ОСОБА_15 , почали переслідування, при цьому залишивши ОСОБА_16 для охорони транспортного засобу. Під час переслідування вони вибігли з лісосмуги на галявину, де водій автомобіля «BMW» знову продемонстрував гранату. Він припустив, що на той момент, останній можливо міг бути поранений у ногу. Далі, чоловік вибіг на підвищення та кинув у їх сторону гранату. Реагуючи на вказані дії, він вигукнув: «Граната!», та впав на землю, після чого стався вибух. Розуміючи небезпечність ситуації, він прийняв рішення застосувати табельну зброю на ураження та здійснив постріли у водія автомобіля, внаслідок чого поранив того у праву руку. У подальшому, власник « ОСОБА_25 » намагався застосувати іншу гранату, але це в нього не вийшло. За фактом переслідування, цю особу затримано, йому надано першу медичну допомогу, а про подію повідомлено чергову частину та керівництво поліції. До прибуття бригади швидкої медичної допомоги, працівники групи реагування патрульної поліції надавали затриманому медичну допомогу.

Потерпілий ОСОБА_8 відтворюючи обстановку та обставини зазначеної події, показав, що в період 11.00 – 11.20 годині 17.03.2019 року, він підійшов до автомобіля марки «BMW» та постукав у вікно. Вікно авто було повністю затоноване. Спочатку в салоні транспортного засобу нікого не виднілося, оскільки водій опустив сидіння. Далі він помітив рух руки, а через 3–4 секунди, побачив у ній гранату, з якої водій висмикнув чеку. Реагуючи на зазначені дії, він одразу вигукнув: «Граната!», після чого всі присутні: він, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , відійшли в сторону. Хто саме перебував за кермом транспортного засобу, він не розумів, оскільки бачив лише руку з гранатою. 
Після того як вони відійшли на безпечну відстань, побачив, що водій виліз із автомобіля з піднятими руками та продемонстрував гранату з витягнутою чекою. Надалі зазначена особа знову повернулася до автомобіля та намагалася його завести. Розуміючи, що водій може залишити місце події, він здійснив попереджувальний постріл угору, після чого він та ОСОБА_14 відкрили прицільний вогонь по автомобілю, внаслідок чого пошкодили його колеса. 
Водій вийшов із транспортного засобу через передні праві двері. Тримаючи при собі гранату, висловив намір її застосувати, і далі побіг у напрямку лісосмуги. Як працівники поліції, почали переслідування останньої. Він рухався з правого боку, а ОСОБА_14 з лівого. Добігши до відкритої місцевості, вони зустрілися та продовжили переслідування разом. Далі, водій авто кинув у їхній бік гранату і стався вибух. Усвідомлюючи серйозність ситуації та реальну небезпеку для життя і здоров`я, на дії останнього вони відкрили у відповідь вогонь. Внаслідок здійснених пострілів, ОСОБА_12 упав. Іншу гранату він застосувати не зміг, оскільки був затриманий. Не встиг вкрутити запал через поранення руки.

Свідок ОСОБА_13 відтворюючи обстановку та обставини зазначеної події, показав, що 17.03.2019 року під час перевірки автомобіля, який знаходився біля лісосмуги, він разом із ОСОБА_15 підійшов до пасажирських дверей транспортного засобу. ОСОБА_15 постукав у двері, а надалі повідомив, що необхідно відійти, оскільки у водія є граната. Після цього, вони відійшли на безпечну відстань. Згодом із транспортного засобу вийшов невідомий чоловік, демонструючи гранату та повідомляючи про намір її застосування. Потім чоловік знов сів до автомобіля. З метою недопущення залишення тим місця події, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 застосували зброю. Він зброю не застосовував. Після здійснених пострілів, чоловік вийшов через праві пасажирські двері транспортного засобу та побіг у напрямку лісосмуги. ОСОБА_14 будучі начальником групи, надав йому наказ залишатися біля автомобіля. Перебуваючи біля транспортного засобу, почув вибух та негайно вирушив у напрямку його джерела. Прибувши на місце, побачив невідомого йому пораненого чоловіка. До пораненого застосовано кайданки та надано першу медичну допомогу. Супровід до лікарні затриманого здійснював також він. 
Оптичні диски до даної слідчої дії оглянуто під час судового розгляду кримінального провадження (т.3 а.с. 138-147, 148);
- протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2019 року, відповідно до якого  ОСОБА_9 , на місці вчинення кримінальних правопорушень, відтворив обставини, які відбувалися 17.03.2019 року, за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вулиця Промислова. 
17.03.2019 року, він перебував у лісосмузі неподалік від вулиці Промислової у м. Вільногірськ, де спав у своєму автомобілі марки «BMW» сірого кольору. Прокинувся від того, що у вікно автомобіля, з боку водія, постукали працівники поліції. Побачивши вказаних осіб, він дістав із шухляди автомобіля гранату з маркуванням Ф-1, яку знайшов у гаражному кооперативі «Сонячний»
Тримаючи вибуховий пристрій в руках, наказним порядком сказав працівникам поліції відійти. Після того, як ті відійшли від автомобіля, він вийшов із транспортного засобу, тримаючи гранату в лівій руці. Працівники правоохоронних органів почали закликати його зупинитися, однак не реагуючи, він знову сів до автомобіля. Після цього вказані раніше особи почали здійснювати постріли по колесах транспортного засобу. Він пересів на пасажирське сидіння, відчинив двері та вибіг у напрямку лісосмуги, продовжуючи тримати гранату в руках. Зазначив, що у той момент при собі мав психотропну речовину, яка знаходилася у прозорих пакетах, та ще одну гранату у лівій кишені свого одяг. Вказані предмети перебували з ним до самого затримання. Рухаючись лісосмугою, він чув постріли та оклики «Стій!», при цьому зазначивши, що не відчував, чи влучали в нього чи ні, однак вказав про наявні поранення лівої ноги та правої руки. 
У подальшому, він кинув гранату в бік працівників поліції, після чого продовжив тікати та впав на землю. Стався вибух. Він підвівся, почув постріл, а в подальшому був затриманий працівниками поліції. 

Флеш-носій з відеозаписом даної слідчої дії переглянуто в судовому засіданні (т.3 а.с. 157-165)

-протокол огляду від 18.03.2019 року - відео з персонального нагрудного реєстратора № 286 т.в.о начальника СРПП №3 Вільногірського ВП ЖВП ГУНП у Дніпропетровській області, де об`єктивно зафіксовані обставини події, що мала місце 17.03.2019 року, за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вулиця Промислова. 

Речовий доказ у справі - оптичний диск до даної слідчої дії, неодноразово переглянуто під час судового розгляду справи, і він підтверджує відтворені при слідчих експериментах події (т.3 а.с. 151-155, 156);

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 129 від 07.06.2019 року, обвинувачений ОСОБА_9 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий стан психіки в період розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. Іспитований у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. ними. Іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.3 а.с. 244-246)

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 червня 2021 року у справі № 11-104сап21 зазначила, що вмотивованість - це вимога до суду наводити письмово в рішенні судження, пояснення про наявність чи відсутність фактів, які є основою для висновку суду. Це також пояснення суду, чому він ухвалив саме таке рішення, погодився з одними та відкинув інші доводи.

Не визнання обвинуваченим своєї вини та формування захисної позиції, є для нього стратегічно і життєво важливими, є правом на власний розсуд формувати та представляти суду лінію свого захисту, як особисто зацікавленого в результатах судового розгляду.

Версія сторони захисту розглядається та оцінюється судом за тими ж правилами, що і версія сторони обвинувачення.

Позиція сторони захисту полягає в наступному:

1.приймаючи постанову про визнання предметів речовими доказами (т. 3 а.с. 21), слідчий у вступній частині зазначив, що рішення ухвалюється у кримінальному провадженню № 12019040150000093, при цьому в резолютивні частині постанови вказав про прийняття рішення у справі № 12019040150000094. Рапорт слідчого Дірявка щодо виправлення номеру кримінального провадження знов містить помилку в номері кримінального провадження (т.3 а.с. 22)

Колегія суддів зазначає, що кримінальне провадження № 12019040150000093 внесено до ЄРДР 17.03.2019 року за ознаками ст. 348 КК України, за фактом здійснення ОСОБА_12 замаху на життя працівників Вільногірського ВП (т.3 а.с. 1) 
Кримінальне провадження № 12019040150000094 внесено до ЄРДР 17.03.2019 року за ознаками ст. 263 ч.1 КК України, за фактом вилучення у ОСОБА_12 предмета схожого на гранату (т.3 а.с. 7) 
Кримінальні справи об`єднані в єдине провадження, за якими ОСОБА_12 пред`явлено спільне обвинувачення. 

Яким чином зазначена обставина впливає на повноту та об`єктивність досудового розслідування, прийняття рішення за результатом судового розгляду, сторона захисту не зазначає.

Рішення слідчого Дірявки у формі рапорту на адресу керівництва СУ ГУНП (т.3 а.с. 22), з погляду кримінального права, сам по собі не створює будь-яких процесуальних наслідків. 

2.повноваження прокурора ОСОБА_26 як процесуального керівника у кримінальному провадженні № 12019040150000093 не підтверджено постановою про группу прокурорів, і він не мав права затверджувати підозру ОСОБА_12 (т.3 а.с. 56), ухвалити відібрання у ОСОБА_12 біологічних зразків (т.3 а.с. 98, 100, 102, 105)

Відповідна постанова надавалась стороні захисту для ознайомлення.
Прокурор ОСОБА_27 будучі визначений в групі процесуальних керівників в ЄРДР від 18.03.2019 року, мав всі повноваження для вчинення відповідних дій (т. 3 а.с. 1)
19.05.2020 р. у справі № 490/10025/17 ВС прийняв постанову, якою сформулював правову позицію з приводу доказового значення в кримінальній справі постанови про призначення прокурора. 
Суд зазначив, що відсутність в матеріалах кримінального провадження постанов про призначення слідчих і прокурорів юридично не тягне наслідків у виді визнання доказів, які пов`язані з даними документами, недопустимими.
Аналогічна правова позиція наведена в постанові від 24.06.2020 р. у справі № 205/440/15-к.
Взагалі, кримінальний процесуальний закон не містить вимоги, що постанова про визначення прокурора в обов`язковому порядку має бути надана суду разом з обвинувальним актом чи під час судового розгляду. Рішення про призначення прокурора є суто організаційним питанням.

3.при відібранні у ОСОБА_12 біологічних зразків 20.03.2019 року, останній не мав статусу підозрюваного та захисту адвоката (т.3 а.с. 98-107)

З данним твердженням колегія суддів не погоджується, та нагадує, що відповідно до ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. 
Колегія суддів зазначає, що 17.03.2019 року ОСОБА_12 затримано за підозрою у вчиненні злочину (т.3 а.с. 37), і з цього часу він саме і мав статус підозрюваного.
З 18.03.2019 року ОСОБА_12 забезпечений процесуальним захистом (т.3 а.с. 47-48, 108-110)
Зразки для експертних досліджень отриманні від ОСОБА_12 в період 17-20 березня 2019 року (т.3 а.с. 98-107)

Верховний суд у постанові від 02.05.2024 року (справа № 676/4040/20), зазначив, що відсутність захисника під час проведення процесуальної дії «… не могла вплинути на відповідні властивості – існування речових доказів незалежно від волі засудженого», тобто навіть відібрання у ОСОБА_12 деяких біологічних зразків за відсутністю захисника, ця обставина ніяким чином не може впливати на такий об`єктивний факт.

4.працівник поліції ОСОБА_15 не є потерпілим у справі.

Потерпілий за КПК України, це фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Колегія суддів зазначає про хибність цієї заяви сторони захисту, так як відповідно до постанови слідчого (т.3 а.с. 129) ОСОБА_15 заявив про завдання йому шкоди кримінальним правопорушенням яке розглядається, та визнаний потерпілим у справі.

5.слідчі експерименти з потерпілими та свідком проведені з порушенням норм діючого законодавства, так як на думку сторони захисту під час цієї дії просто відбувався повторний їх допит. 

З данним твердженням колегія суддів не погоджується.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у Постанові об`єднаної палати від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17), метою слідчого експерименту є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. 
Проведення слідчого експерименту, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з неодноразового дослідженого протоколу слідчого експерименту (т.3 а.с. 138-147) за участю потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_16 , останні на місці події відтворювали обстановку на місці злочину, слідчим перевірялись та уточнювались отримані відомості, які мають значення для встановлення обставин правопорушення, відтворювались дії, з`ясовувалось, чи могли певні події відбутися за вказаних умов, перевірялась можливість бачити та чути, і тому ця процесуальна дія не може бути визнана повторним допитом осіб.

6.слідчий експеримент з ОСОБА_12 не відповідає вимогам КПК України, так як не підписаний підозрюваним та учасниками.

Отримання від обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. 
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ОП ВС від 14 вересня 2020 року (справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19), приписи ч. 4 ст. 95 КПК про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК. При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним джерелом доказів – протоколом слідчого експерименту.

Протокол цієї слідчої (розшукової) дії, в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.
Вимоги до протоколу слідчої дії передбачені ст. ст. 104, 240 КПК України. Учасники слідчої дії ознайомлюються з його текстом та підписують його. 

Протокол слідчого експерименту з ОСОБА_12 , на кожному аркуші містить підписи понятих, містить підпис слідчого. Проте, зазначений протокол не підписаний іншими учасниками, що є певним порушенням норм кримінального процесу.

Правові позиції щодо формального порушення вимог КПК наведені в Постанові ВС від 01.12.2020 року у справі № 318/2921/18)
У цьому рішенні Верховний Суд звернув увагу, що положення ст. 87 КПК не передбачають автоматичної недопустимості доказу в разі будь-якого порушення процесуального закону. Суд наголосив, що не будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. 
Сформована судова практика зводиться до того, що доказ може визнаватися допустимим навіть за наявності певних процесуальних порушень, якщо такі порушення не призвели до істотного обмеження конституційних або конвенційних прав і свобод особи. Вирішальним критерієм стає не лише формальне дотримання процедури, а насамперед вплив допущених порушень на відповідні гарантії справедливого судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що до протоколу слідчого експерименту з обвинуваченим додається флеш-носій з безперервним його відеозаписом. 
Суд вважає, що відсутність певних підписів на паперовому носії цієї ж слідчої дії, є такими, що мають суто формальний характер порушень, який не призводить до обмеження конституційних чи конвенційних гарантій.

Оцінивши письмовий протокол та визнавши його допустимим, суд додатково відзначає, що він не є у справі основним чи вирішальним, і аналізується у сукупності та взаємозв`язку разом з іншими доказами.

7.протокол огляду (обшуку) службового кабінету потерпілого ОСОБА_7 від 18.03.2019 року (т.3 а.с. 151), вилучення запису з боді-камери останнього, проведено без ухвали слідчого судді, що є порушенням кримінального процесу та правових позицій ВС (т.3 а.с. 151-156)

З данним твердженням колегія суддів не погоджується.
Відповідно до правових позицій наведених в Постанові ВС від 04 червня 2025 року у справі № 294/2236/23 (провадження № 51-757км25) Суд вказав, що, як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий звернувся із запитом у порядку ст. 93 КПК України до начальника управління поліції про надання копії відеоматеріалу з бодикамери слідчо-оперативної групи для долучення до матеріалів кримінального провадження. На виконання цього запиту супровідним листом було направлено DVD-R диск із відео з бодикамери слідчо-оперативної групи.
Колегія суддів ВС зауважила, що положеннями ст. 245-1 КПК України врегульовано порядок одержання слідчим, прокурором показань технічних приладів і технічних засобів від особи, яка є власником або володільцем таких приладів чи засобів. 
Врахувавши положення ст. 93 КПК України, а також те, що володільцем відеозапису є управління поліції, Суд зазначив, що законодавством не передбачено обов`язку отримання таких доказів виключно на підставі постанови слідчого чи прокурора, у зв`язку із чим не знайшов підстав для визнання його недопустимим.

Неодноразово переглянуте в судовому засіданні відео з боді-камери потерпілого ОСОБА_14 , фіксує подію від самого початку і до її завершення, без штучних перерв чи монтажу, отримане з відділу поліції та долучено до матеріалів справи через протокол огляду речових доказів (т.3 а.с. 151-156), і тому визнається судом допустимим доказом.

8.сторона захисту вважає, що пред`явлення ОСОБА_12 для впізнання свідкам ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , проведено з порушенням КПК України, так як свідки не могли розгледіти обвинуваченого, не зрозуміло, чому не пред`являлась саме особа обвинуваченого, до протоколу впізнання не надана довідка з відомостями та описом зовнішнього вигляду інших осіб (т.3 а.с. 208-213) 

З данним твердженням колегія суддів не погоджується та зазначає, що відповідно до Постанови ОП ВС від 25.09.2023 року, справа № 208/2160/18, закон не забороняє проведення впізнання за фотознімками, навіть якщо є можливість пред`явити особу безпосередньо. КПК не вимагає від слідчого окремо обґрунтовувати проведення впізнання саме за фото.
ОП ККС підкреслила: «Впізнання - це не перевірка пам`яті, а підтвердження ідентифікації особи»

Судом досліджені показання свідків, протоколи впізнання ними обвинуваченого, і вони оцінюються у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами по справі. 

Колегія суддів зазначає, що сам обвинувачений не заперечує факт свого перебування: в цей час і в цьому місці; в автомобілі; саме за обставин зустрічі з поліцейськими; його подальшому переслідуванні, і тому вважає, що зміст протоколу цієї слідчої дії свідчить про дотримання вимог статей 228, 231 КПК України.

9.під час допиту потерпілих, свідків, спеціаліста, суд втручався в процес їх допиту, ставив запитання першим, направляючи таким чином процес в обвинувальному напрямку.

З данним твердженням колегія суддів не погоджується та зазначає, що потерпілий та свідки перед допитом попереджені про кримінальну відповідальність, приведені до присяги і допитані в змагальному процесі з наданням кожній зі сторін можливості поставити запитання та висловлювати заперечення.
Відповідно до ст. 352 КПК України, роль суду у проведенні допиту полягає у здійсненні розумного контролю над способом і порядком допиту та подання доказів таким чином, аби зробити їх ефективними для встановлення істини, уникнути зайвого витрачання часу та захистити свідків від утисків або надмірного збентеження, замішання.
Об`єктивність і повнота допиту забезпечується неупередженістю суду, усвідомленням суддею завдань кримінального провадження та своєї ролі у процесі їх реалізації. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що неупередженість і об`єктивність не мають нічого спільного з байдужістю до того, що відбувається в залі судового засідання. Суд, як жоден інший із суб`єктів доказування в кримінальному процесі зацікавлений у встановленні істини та ухваленні на її основі законного та обґрунтованого рішення, що визначає активну участь судді в процесі допиту.
Допит, як елемент процесу колективного дослідження обставин кримінального правопорушення, здійснюється учасниками кримінального провадження під керівництвом суду та за його безпосередньої участі, і тому колегія суддів не вбачає в керуванні процесом допиту будь-якого обвинувального уклону.

10. як на початку подій, так і в подальшому, ОСОБА_12 не знав, що потерпілі є працівниками поліції.

З данним твердженням колегія суддів не погоджується та зазначає, що потерпілі на час події були одягнуті в поліцейську форму, були наділені відповідними повноваженнями на підставі закону, знаходились в добовому наряді поліції, виконували свої обов`язки в момент події. 
Відповідно до показань потерпілих, протоколів відтворення події, дослідженого відеозапису події, потерпілі неодноразово попереджували ОСОБА_12 , що вони є працівниками поліції, що у сукупності з їх форменним одягом, з відповідними на ньому нашивками та знаками, повністю та поза всяким сумнівом доводили цю обставину для психічно здорової людини. 
Суд нагадує, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи, обвинувачений ОСОБА_9 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий стан психіки в період розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий інкримінованого йому діяння не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними (т.3 а.с. 244-246)

11. в результаті дій ОСОБА_12 ніхто не загинув, та навіть не отримав тілесних ушкоджень. Обвинувачений не бажав смерті потерпілих та кинув гранату у напрямку, який не створював небезпеку. Прямий умисел на вбивство в діях ОСОБА_12 відсутній.

З данним твердженням колегія суддів не погоджується, та в обґрунтування такого твердження, насамперед наводить загальновідому інформацію щодо використаного ОСОБА_12 бойового припасу: 
- ручна осколкова граната Ф-1, це граната дистанційної дії, яка призначена для ураження живої сили противника в оборонному бою;
- кидати гранату можна лише з-за укриття, так як Ф-1 є гранатою оборонної дії, і радіус ураження осколками значно перевищює радіус можливого вкидання гранати;
-  максимальна дистанція ураження осколками — 200 м.;
- найімовірніша дистанція ураження осколками — 30-35 м.;
- кількість осколків — до 300 шт.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту, потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що під час переслідування ОСОБА_12 вибіг на підвищення та кинув у їх сторону гранату. Реагуючи на вказані дії, він вигукнув: «Граната!», та впав на землю, після чого стався вибух. Розуміючи небезпечність ситуації, він прийняв рішення застосувати табельну зброю на ураження та здійснив постріли у водія автомобіля, внаслідок чого поранив того у праву руку. У подальшому, обвинувачений намагався застосувати іншу гранату, але це в нього не вийшло.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту, потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що водій авто кинув у їхній бік гранату і стався вибух. Усвідомлюючи серйозність ситуації та реальну небезпеку для життя і здоров`я, вони відкрили у відповідь вогонь. Внаслідок здійснених пострілів, ОСОБА_12 упав. Іншу гранату він застосувати не зміг, оскільки був затриманий. Не встиг вкрутити запал через поранення руки.

Надаючи показання в суді, потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що під час переслідування ОСОБА_12 у лісосмузі, здійснювали попереджувальні постріли. У відповідь обвинувачений кинув у їхній бік гранату, і вони з ОСОБА_15 помітивши це, впали на землю. При падінні він опинився у природній виїмці, а ОСОБА_15 за деяким укриттям. Граната вибухнула, після чого ОСОБА_12 дістав ще одну гранату та почав приводити її в бойовий стан. Для недопущення її використання, саме він здійснив постріл з пістолета та влучив у руку обвинуваченого.

Показання ОСОБА_14 в суді є ідентичними відтворенню подій на місці, що підтверджує їх істинність.

Показання та відтворення події на слідчому експерименті повністю підтверджуються дослідженими, проаналізованими та оціненими судом доказами в їх сукупності:
- протоколом огляду місця події від 17.03.2019 року, відповідно до якого виявлено та вилучено металевий збір з вирви епіцентру вибуху, виявлено та вилучені корпус гранати РГД-5 з маркування чорний трикутник 142-74-Т, запал типу УЗРГМ з маркуванням 171-74 УЗРГМ 583, спусковий важіль від запалу типу УЗРГМ-2 з маркуванням 10-80 УЗРГМ – 2,583, (т.3 а.с. 15-20, 21);
- висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №8-353 від 23.05.2019 року, відповідно до якого на наданих на дослідження корпусі гранати РГД-5, запалі та важелі від запалу, встановлено, що генетичні ознаки клітин з ядрами на запалі належать ОСОБА_9 (т.4 а.с. 59-73);
- висновком судової комплексної хіміко-вибухової експертизи №12-47/6-182 від 23.05.2019 року, відповідно до якого виявлені та вилучені у ОСОБА_9 , при проведені огляду місця події: зігнута металева пластина – є важелем бойового уніфікованого підривача дистанційної дії УЗРГМ-2; 130 (сто тридцять) металевих предметів невизначеної (складної) форми - осколками (уламками) корпусу бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, на поверхні яких виявлено сліди тротилу.
Надані на дослідження важіль бойового уніфікованого підривача УЗРГМ-2 та осколки корпусу бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 є частинами (фрагментами) бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1, яка являється вибуховим пристроєм військового призначення, та відноситься до бойових припасів.
Надані на дослідження предмети, а саме: заряд вибухової речовини, яким споряджений корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 придатний для здійснення вибуху та руйнування корпусу к утворенням характерних осколків, при наявності засобу підриву (ініціювання вибуху) або при утворені необхідних для цього умов; бойовий уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ придатний для здійснення вибуху в якості засобу підриву (ініціювання вибуху) (т.4 а.с. 43-58);

Пояснення потерпілого ОСОБА_14 підтверджуються і тим, що граната «РГД-5» та запал, тобто саме друга граната, яку ОСОБА_12 дістав та почав приводити в бойовий стан, вилучена під час огляду місця події (т.3 а.с. 15-20) 

Посилання сторони захисту, що осколкова граната «РГД-5» під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_12 не вилучалась, є їх логічною помилкою, так як особистий обшук обвинуваченого проводився вже в хірургічному відділенні лікарні, після попереднього фактичного затримання того під час подій інкримінованого злочину, апріорі не могла знаходиться у нього при обшуку. 

Обґрунтувавши мотиви відхилення заперечень сторони захисту, суд використовуючи правові позиції практики ЄСПЛ, зокрема викладені в справі «Серявін та інші проти України», зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Мотиви суду при прийняті рішення.

1.В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_12 незаконно придбав та зберігав при собі бойові припаси – гранати Ф-1 та РГД-5.
Зазначена обставина підтверджується показаннями обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_14 , слідчим експериментом з потерпілими та свідком ОСОБА_16 (т.3 а.с. 138-148), слідчим експериментом з ОСОБА_12 (т.3 а.с. 157-165)
Знаходження гранат у ОСОБА_12 в момент події, також підтверджується протоколом огляду місця події, вилученими речовими доказами (залишками бойового припасу та гранатою РГД-5) (т.3 а.с. 15-21), висновками експертиз, якими встановлено, що виявлені та вилучені залишки є складовими частинами саме гранати Ф-1, а бойовий припас є гранатою РГД-5 (т.4 а.с. 43-58)
В цій частині висновки суду також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_31 про обставини його участі в огляді місця події.

2.Час та місце події підтверджується показаннями ОСОБА_12 , показаннями потерпілого ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_16 . Місцеперебування ОСОБА_12 в цей час також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_21 , проведеними з ними впізнанням обвинуваченого (т.3 а.с. 208-209, 212-213)

3.Належність потерпілих саме до працівників поліції підтверджується наказами про призначення ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на посади (т.4 а.с. 154-168)
Перебування ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у форменному одягу, обізнанність ОСОБА_12 про їх належність до поліції, окрім їх пояснень підтверджується переглянутим в судовому засіданні відеозаписом боді-камери ОСОБА_14 (т.3 а.с. 151-156)

4.В судовому засіданні встановлено, що до ОСОБА_12 , який перебуваючи в автомобілі незаконно зберігав при собі дві гранати, підійшли працівники поліції, і обвинувачений з метою приховати цей злочин, став тікати та кинув в переслідуючих його двох правоохоронців гранату Ф-1, та намагався застосувати до них гранату РГД-5.
Висновок суду підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_16 , слідчим експериментом з потерпілими та свідком ОСОБА_16 (т.3 а.с. 138-148), переглянутим в судовому засіданні відеозаписом боді-камери ОСОБА_14 (т.3 а.с. 151-156), протоколом огляду місця події, вилученими речовими доказами (залишками бойового припасу та гранатою РГД-5) (т.3 а.с. 15-21), висновками експертиз, якими встановлено, що виявлені та вилучені залишки є складовими частинами саме гранати Ф-1, а бойовий припас є гранатою РГД-5 (т.4 а.с. 43-58), висновком експертизи про належність слідів на гранаті, запалі та важелі від нього саме ОСОБА_12 (т.3 а.с. 59-73), слідчим експериментом з ОСОБА_12 (т.3 а.с. 157-165)

5.Щодо умислу ОСОБА_12 саме на заподіяння смерті потерпілим, судом встановлено наступне:
Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну й вольову. 
Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків.
ОСОБА_32 - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство вирішується з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння. 
Відповідно до правових позицій викладених в постанові ВС від 11.08.2022 у справі No 446/838/21 (провадження No 51-1308км22), для кримінально правової оцінки дій винного як посягання на життя працівника правоохоронного органу достатньо вчинення такого посягання хоча б щодо одного потерпілого. Окрім
цього слід чітко розмежовувати відмінність між погрозою вбивством та замахом на вбивство. Адже для погрози вбивством характерні дії, що полягають у висловленні наміру реалізувати таку погрозу, без вчинення безпосередніх дій, які становлять собою посягання на життя, тобто вже безпосередньо спрямовані на реалізацію такої погрози. Вчинення будь яких дій, що спрямовані на реалізацію наміру позбавлення життя іншої особи слід оцінювати не як погрозу вбивством, а як замах на вбивство. Залежно від успішності таких дій особи вони можуть становити закінчений або ж незакінчений замах на позбавлення життя (у разі, якщо умисел не було реалізовано)

Замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.
Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату, тобто наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчинити замаху на їх досягнення.

Згідно ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, і в данному конкретному випадку зокрема враховується спосіб, знаряддя злочину, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілих, що передувала події. 
Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_12 вчинені дії, які безпосередньо спрямовані на вбивство поліцейських - кидок в бік останніх оборонної гранати Ф-1, наступне намагання привести в бойову готовність іншої гранати.
Гранати мають значні вражаючі властивості, і не просто здатні заподіяти смерть, а безпосередньо призначені для цього.
Властивості застосування оборонної гранати Ф-1 судом описані вище – до трьохсот осколків з максимальною дистанцією ураження 200 метрів. Проте, як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_12 не зупинившись на підриві в напрямку правоохоронців першої гранати, контролюючи себе та спрямовуючи свої дії на досягнення мети - закінченого замаху на умисне вбивство двох осіб, намагався привести в бойову готовність іншу гранату – РГД-5.

Той факт, що наслідки у вигляді смерті поліцейських не настали, зумовлений лише тим, що співробітники поліції під час вибуху зуміли зорієнтуватись та знайшли собі укриття, а в подальшому, поранивши ОСОБА_12 , нейтралізували його спробу кинути в них ще одну гранату.
Враховуючи характер, послідовність, динамічність дій ОСОБА_12 , його поведінка до і під час вчинення злочину, свідчать про те, що він мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілих і вчинив для цього всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що спричинять їх смерть, однак злочинний результат не настав лише в силу обставин, які не залежали від його волі. 

На переконання колегії суддів, ОСОБА_12 діяв з прямим умислом, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечні наслідки у виді смерті поліцейських, розумів та бажав їх настання, і у випадку відсутності швидкої реакції потерпілих на злочинні дії, застосування ними табельної зброї, такий наслідок був би неминучим.

Теорією і практикою кримінального процесу вироблені вимоги, яким має відповідати в плані обґрунтованості внутрішнє переконання як результат оцінки доказів. Воно має ґрунтуватися на: 1) доказах, зібраних в установленому законом порядку; 2) доказах, перевірених і розглянутих в установленому законом порядку; 3) розгляді кожного із доказів окремо і всіх у сукупності; 4) всебічному, повному і неупередженому (об`єктивному) розгляді матеріалів кримінального провадження; 5) аналізу наявних доказів, щоб становити єдино можливий висновок із матеріалів кримінального провадження.

Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

В ході судового розгляду, відповідно до ст. 22 ч. 6 КПК України, п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України», суд сприяв кожній із сторін мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом: були допитані потерпілий, свідки, обвинувачений, досліджені письмові докази надані стороною обвинувачення та захисту, переглянуті відеозаписи. Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, сторони кримінального провадження не заперечували.

Статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до чинного законодавства всі наявні в справі докази, які були зібрані органом досудового розслідування в підтвердження вини обвинуваченого з метою з`ясування їх належності та допустимості перевірені судом у відкритому судовому засіданні відповідно до ст. 23 КПК України, за участю учасників кримінального провадження, і кожному з них судом була дана оцінка, як це вимагає ст. 94 КПК України, так як для прийняття правильного, неупередженого та остаточного рішення суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Принцип змагальності та диспозитивності, закріплений у процесуальному законодавстві, передбачає широкі можливості сторін у виборі способу захисту прав та доведенні своєї позиції. Водночас ці права не є абсолютними і повинні реалізовуватися добросовісно, відповідно до мети і завдань судочинства, спрямовуватись на захист прав, а не створення штучних перешкод або маніпулювання процедурою, так як це призводить до спотворення суті правосуддя.

ЄСПЛ у справі «Яременко проти України», зазначив наступне:
«…Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна «незаконність» і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення…має бути врахована якість таких доказів і, зокрема те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності…»
Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (справа «Ірландія проти Сполученого Королівства»)

Суд вважає, що саме версія подій викладена в обвинувальному акті, є єдино розумною та доведеною на підставі належних та допустимих доказів.
Будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цього розгляду, крім того, що інкриміновані злочини були вчинені, і ОСОБА_12 поза розумним сумнівом є винним у їх вчиненні, судом виключається. 
Заперечення стороною захисту винуватості ОСОБА_12 , зводиться до надання власної оцінки доказам та обставинам справи.
Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд підстав не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_12 в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано:

- за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу;
- за ст. 348 КК України, як замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків;
- за ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, як вчинення закінченого замаху на умисне вбивство двох осіб, з метою приховати інший злочин.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , судом не встановлено. 
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , суд вважає рецидив злочинів.

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та міри покарання, суд враховує характер скоєних ним кримінальних правопорушень, один з яких є умисним тяжким, а двоє інших умисними особливо тяжкими, ступінь їх суспільної небезпечності, особу обвинуваченого, який вину у вчинення особливо тяжких злочинів не визнав, раніше неодноразово судимий, має певні соціальні зв`язки, як то одружений, утримує неповнолітніх сина та доньку, скарг за місцем мешкання на нього не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховує наявність обтяжуючої покарання обставини. 
Вид покарання встановлений по інкримінованим Ніколаєву злочинам встановлений безальтернативно – позбавлення волі, при цьому за злочин передбачений ст. 348 КК України, визначається можливість призначення довічного позбавлення волі. 
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає, і вважає, що подальше перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо тільки шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
У справах «Бакланов проти Росії», «Фрізен проти Росії» ЄСПЛ зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним» 
У справі «Ізмайлов проти Росії» суд вказав: «Для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи»

Згідно ст.ст. 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи і визначаючи остаточну міру покарання обвинуваченому, суд вважає за доцільне та необхідне призначити її Ніколаєву строково, у виді 14 років позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу, і саме такий вид покарання та його міру суд вважає співмірним, законним, справедливим та достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нових кримінальних правопорушень.

Цивільні позови по справі не заявлено. 
Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,9 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:
-за ст. 263 ч.1 КК України у виді 5 років позбавлення волі;
-за ст. 348 КК України у виді 14 років позбавлення волі;
-за ст. 15 ч.2, ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 9 КК України у виді 10 років позбавлення волі. 
Відповідно до ст. 70 ч. 1-3 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_9 до відбуття покарання у виді 14 років позбавлення волі. 
Згідно ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі, призначеного ОСОБА_9  за попереднім вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року, більш суворим покаранням за теперішнім вироком, призначити йому покарання у виді 14 років позбавлення волі. 
Згідно ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді 6 років позбавлення волі призначеного ОСОБА_9 за попереднім вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 року, більш суворим покаранням за теперішнім вироком, остаточно призначити йому до відбуття покарання у виді 14 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України, в строк покарання зарахувати ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення за період з 17.03.2019 року по 01.07.2026 року, з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування ОСОБА_9 покарання рахувати з 02 липня 2026 року.
Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати по проведенню експертиз у загальній сумі 13 687 гривень 75 копійок.
Речові докази по справі – корпус гранати РГД-5 з маркування чорний трикутник 142-74-Т, запал типу УЗРГМ з маркуванням 171-74 УЗРГМ 583, спусковий важіль від запалу типу УЗРГМ-2 з маркуванням 10-80 УЗРГМ – 2,583, металевий збір з вирви епіцентру вибуху, ґрунт з вирви епіцентру вибуху, контрольний забір ґрунту, стріляні гільзи калібру 9 мм. у кількості 4 штук з маркуванням 270-99, які знаходяться в Вільногірському ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити;
- сім-карту оператора «Київстар», карта пам`яті об`ємом 16 GB, які знаходяться в Вільногірському ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області, повернути власнику;
- куртку темно-синього кольору з капюшоном, футболка чорного кольору, кофта спортивна темно-синього кольору з блискавкою, шкарпетки синьо-сірого кольору, штани спортивних темно-синього кольору, підштаники сірого кольору, сумка чоловічої чорного кольору, яка знаходять на відповідальному зберіганні у ОСОБА_9 , залишити у останнього;
- оптичні диски у кількості трьох штук, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, залишити при справі.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно  ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити тримання під вартою.
Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд міста Кам`янського, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.
Вирок суду підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя                 ОСОБА_1  

Суддя                 ОСОБА_3  

Суддя ОСОБА_2