Справа № 209/198/26
Провадження № 2/209/1168/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області 
у складі:головуючого судді Корнєєвої І.В.,
за участі секретаря Пиндик Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 650472846 від 18.01.2022 року у розмірі 22 548,58 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.01.2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Первісний кредитор) та відповідачем було укладено Кредитний договір № 650472846на суму 3 000,00 грн шляхом вчинення електронного правочину.
Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти у сумі 3 000,00 грн на банківську картку відповідача. У подальшому відповідач збільшив суму кредиту , загальна сума кредиту становить 11 500 грн.
Відповідач порушив умови договору, не здійснивши своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків.
Право вимоги за Кредитним договором перейшло до позивача внаслідок послідовних договорів факторингу (відступлення права вимоги):
від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (Реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022).
від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» за договором факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 (Реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023).
від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФК «ЕЙС» (Позивача) за договором факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 (Реєстр прав вимоги № б/н від 14.07.2025).
Загальна сума заборгованості станом на дату подання позову складає 22 548,58 грн, що включає: 11 499,75 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11 048,83 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом , 0,00 грн.- заборгованість за штрафними санкціями (пеня,штрафи). 
Позивач просить позов задовольнити, стягнути вищезазначену заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу за відсутності представника позивача.
Відповідач та представник відповідача – адвокат Тільненко В.В. до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, надав відзив на позовну заяву,відновідно до якої зазначив наступне.
позивач не надав належних, допустимих і достовірних доказів, які б підтверджували існування саме між сторонами кредитних правовідносин, отримання відповідачем кредитних коштів, правомірність переходу права вимоги та правильність заявленого до стягнення розміру заборгованості. 
У даній справі позивачем не доведено: 
факт укладення кредитного договору саме відповідачем; 
факт належної ідентифікації особи, яка нібито уклала електронний договір; 
факт отримання відповідачем кредитних коштів; 
факт існування заборгованості у заявленому розмірі; 
законність нарахування процентів; 
факт набуття саме права вимоги до відповідача; 
дотримання строків позовної давності. 
Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються переважно на документах, складених або сформованих самим позивачем та його контрагентами, які без підтвердження первинних обставин виникнення зобов`язання не можуть бути достатніми доказами існування боргу.
Факт наявності електронного документа не підтверджує автоматично, що його створено саме відповідачем та що саме ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладення договору. 
Для підтвердження укладення електронного кредитного договору позивач повинен довести низку обставин, таких як: 
хто саме створив обліковий запис користувача; 
яким способом була проведена ідентифікація особи; 
кому належав номер телефону, 
на який направлявся одноразовий ідентифікатор; 
хто отримав та використав такий ідентифікатор; 
які саме дії вчинив відповідач для підтвердження укладення договору. 
Наразі, позивачем не надано доказів, які б підтверджували належність номера телефону НОМЕР_1 відповідачу, факт використання саме ОСОБА_1 особистого кабінету або факт введення одноразового ідентифікатора саме ним. 
Належних та допустимих доказів фактичного отримання ОСОБА_1 грошових коштів до матеріалів справи не надано. 
Натомість посилання на внутрішні документи фінансової установи, інформаційні довідки чи розрахунки, складені самим кредитором, не підтверджують безумовно факт отримання відповідачем коштів. 
Відсутність належних доказів передачі кредитних коштів свідчить про недоведеність самого факту виникнення грошового зобов`язання. 
Сам факт укладення договору факторингу не є доказом існування заборгованості відповідача. 
Новий кредитор не може набути більше прав, ніж мав первісний кредитор, якщо первісний кредитор не довів: 
по-перше, факт укладення договору; 
подруге, факт видачі кредиту; 
по-третє, факт порушення зобов`язання; 
і наостанок, розмір заборгованості;
- то такі обставини не можуть бути усунуті лише шляхом укладення договору факторингу. 
Наявність реєстру боржників або додатків до договору факторингу сама по собі не підтверджує виникнення первісного зобов`язання та не замінює доказів укладення договору і отримання кредитних коштів. 
Позивач не навів конкретної дати виникнення прострочення, не надав належного розрахунку перебігу позовної давності та не довів, що звернення до суду здійснено в межах строку, встановленого законом. 
Сторона відповідача акцентує на тому, що позивач просить стягнути з відповідача проценти у розмірі 11 048,83 грн. при сумі кредиту 11 500 грн. 
Такий розмір нарахувань фактично прирівнює плату за користування кредитом до розміру самого кредиту та свідчить про істотне збільшення боргу, умови договору зі споживачем не можуть створювати істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін і порушувати права споживача). 
Після закінчення строку кредитування кредитодавець не має права безпідставно продовжувати нарахування договірних процентів як плати за користування кредитом. 
Заявлені до стягнення проценти не підтверджені належним правовим обґрунтуванням та не можуть бути стягнуті у заявленому розмірі. 
Спірні правовідносини виникли у сфері споживчого кредитування, а тому до них підлягають застосуванню положення Закону України «Про споживче кредитування» та законодавства про захист прав споживачів. 
Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності вони створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. 
У даній справі позивач заявляє до стягнення проценти у розмірі, який майже дорівнює сумі отриманого кредиту. 
За таких обставин виникає питання щодо відповідності таких умов принципам розумності, справедливості та добросовісності, оскільки фактично кредитор отримує можливість багаторазово збільшувати суму боргу за короткий період часу. 
Сам факт погодження споживачем умов договору у формі приєднання не означає, що будь-які умови такого договору можуть застосовуватися без перевірки їх відповідності законодавству. 
Суд при вирішенні спору повинен оцінити не лише формальну наявність відповідних положень договору, а й їх фактичний зміст, наслідки для споживача та відповідність принципам добросовісності.
До того ж позивачем надано розрахунок заборгованості, однак такий документ складений самим позивачем та не підтверджений належними первинними документами. 
Крім того, у матеріалах справи відсутні належні докази, які б дозволяли суду перевірити правильність арифметичного розрахунку та встановити, за який саме період і на якій правовій підставі виникла кожна складова заявленої суми. 
За таких обставин розрахунок заборгованості не може бути визнаний належним доказом розміру боргу. 
Наявність електронного документа, внутрішніх інформаційних записів кредитної установи або договорів факторингу між юридичними особами сама по собі не підтверджує існування боргу конкретної особи. Новий кредитор набуває лише ті права, які реально існували у первісного кредитора, та не може вимагати стягнення сум, існування яких не підтверджено належними доказами. 
Таким чином, позивач не може обмежитися доведенням факту придбання певного портфеля заборгованості. Він повинен довести існування конкретної вимоги до конкретного відповідача та правомірність її розміру. 
Отже, позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. 
Враховуючи викладене, просить відмовити ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №650472846 від 18.01.2022 р. у повному обсязі. У разі встановлення судом наявності грошового зобов`язання — застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні вимог, заявлених поза межами строку, встановленого законом. Судові витрати покласти на позивача.
Позивач 07.08.2026 року та 11.08.2026 року надав до суду відповідь на відзив.
10.08.2026 року представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив.
13.08.2026 року представник відповідача надав додаткові пояснення на повторну відповідь на відзив.
Суд ,дослідивши докази по справі в їх сукупності , приходить до наступного.
Судом встановлено, що 18.01.2022 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Первісний кредитор) та відповідачем було укладено договір про надання кредитної лінії № 650472846на суму 3 000,00 грн шляхом вчинення електронного правочину , на строк до 21.01.2022 року (п.1.7 договору), строк договору може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, зі сплатою 2,05 % в день у період дисконтного періода , а після його закінчення 2,2 % в день (п.1.8,1.9.2,1.9.3 договору )(а.с. 23,35,35-40).
Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі
Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України)Відповідно до положень ст638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію»
Згідно з п.6 ч1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»: електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»)У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора № MNV6T52Z. Доказами накладення електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора є, зокрема, QR-код — матричний (двовимірний) штрих-код, який містить інформацію про підписанта електронного договору.
Цей QR-код призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою або спеціального сканера штрих-коду, що дозволяє швидко та безпомилково ідентифікувати електронний договір, підтверджуючи особу позичальника та факт його волевиявлення щодо укладення договору.
QR-код є невід`ємним елементом електронного підпису з одноразовим ідентифікатором і забезпечує юридичну достовірність та незмінність даних, внесених у договір.
Додатково, доказом накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є Довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі(а.с.15).
Укладення Кредитного договору в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора повністю відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію»
Одноразовий ідентифікатор, як різновид електронного підпису, прямо передбачений законодавством як належний спосіб ідентифікації сторони та підтвердження її волевиявлення, прирівнюється до власноручного підпису та забезпечує дотримання письмової форми правочину
Відтак, електронний кредитний договір має повну юридичну силу, а відсутність доказів його укладення іншою особою виключає можливість визнання такого договору недійсним.
Згідно з умовами, первісний кредитор зобов`язався надати кредит у розмірі 3 000,00 грн., а Відповідач - повернути кредит та сплатити відсотки. на банківську картку відповідача.
У подальшому відповідач збільшив суму кредиту , загальна сума кредиту становить 11 500 грн.
Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, перерахувавши Відповідачу грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн 18.01.2022 року, 3000,00 грн. 18.01.2022 р., 3000,00 грн. 18.01.2022 р., 2500,00 грн. 18.01.2022 р. на його банківську картку, номер якої був зазначений Відповідачем у договорі- 5169-36ХХ-ХХХХ-0572 (а.с.33-34). Факт отримання відповідачем коштів на банківський рахунок також підтвержується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та випискою по рахунку (а.с.117,118).
В судовому засіданні встановлено , що відповідач не виконав свого основного зобов`язання, а саме: не здійснив своєчасного та повного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним.
Внаслідок невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, станом на о5.05.2022 року виникла заборгованість перед первісним кредитором у розмірі 21 305,45 грн, що включає: 11 500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 10 111,60 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом . Відповідачем за вказаний період сплачено 236,00 грн.(а.с.54-55 ).
Право вимоги за Кредитним договором перейшло до позивача внаслідок послідовних договорів факторингу (відступлення права вимоги):
- від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 з урахуванням укладених додадкових угод (Реєстр прав вимоги № 175 від 05.05.2022).
Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року.
Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину.
В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 – якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.20241.2.Предмет договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 Пунктом 2.1Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Тобто, предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до п1.3Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Пунктом 1.2 Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.
В той же час, відповідно до п.1.5 Договору факторингу, Реєстр прав вимоги – означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором.
Згідно п.4.1договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
05.05.2022 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №175 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 21 375,60 грн. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
З урахуванням викладено , суд приходить до висновку, що сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу.
Таким чином, право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже Право вимоги до Відповідача перейшло до ТОВ “Таліон Плюс” 05.05.2022, тобто після укладання Кредитного договору № 650472846 від 18.01.2022Отже, Відповідач , не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу
Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього.
Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 рта витяг з реєстру прав вимоги 175 від 05.05.2022 до Договору факторингу № 28/1118- 01 від 28.11.2018.
- від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» за договором факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 (Реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023).
Відповідно до п.1.3Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами.
В той же час, відповідно до п.1.5 Договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 встановлено, що Реєстр прав вимоги – означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за цим Договором.
Згідно п4.1 право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог , по формі установленій в Відповідному додатку 30.10.2023 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 22548,58 грн . Відповідно до п.п.5.3.3 Договору факторингу Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.
Відповідно до п.4.1договору, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, що є невід`ємною частиною договору.
Таким чином, згідно з п. 2.1 Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» — прийняти їх та передати грошові кошти Клієнту на умовах договору
Відповідно до п.1.3 та п.1.5 цього договору, право вимоги стосується всіх прав Клієнта за Кредитними договорами і фіксується у Реєстрах прав вимоги
Витяг з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 підтверджує, що право вимоги за Кредитним договором № 650472846 від 18.01.2022 відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на законних підставах, а передача права вимоги відбулося відповідно до умов Договору факторингу.
- від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФК «ЕЙС» (Позивача) за договором факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 (Реєстр прав вимоги № б/н від 14.07.2025.
Відповідно до п.1.1з а цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.
Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком № 1 є невід`ємною частиною Договору (п.1.1.)Витяг з Реєстру Боржників долучено до позовної заяви.
Згідно п.1.2 Договору перехід від Клієнта (ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») до Фактора (Позивач) Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2.Відповідно до Договору Реєстр Боржників – це інформація, що стосується Боржників, оформлена за формою, встановленою в відповідному Додатку (форма Реєстру Боржників) до цього Договору; Таким чином, згідно витягу з Реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право грошової вимоги до Відповідача на загальну суму 22548,58 грн. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників – підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025 (а.с.56,57,58,59,60,61-62,63-68,69,70-71,72-76,77,78-83,84-88,89,90,91-92).
Відповідно до розрахунку ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» нарахувало відсотки за договором за період з 06.05.2022 по 17.05.2022 р. в межах строку догорору про відкриття кредитної лінії в сумі 1 172,98 грн. (а.с.53)
Загальна сума заборгованості станом на дату подання позову складає 22 548,58 грн, що включає: 11 499,75 грн - заборгованість по тілу кредиту, 11 048,83 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом , 0,00 грн.- заборгованість за штрафними санкціями (пеня,штрафи)(а.с.53, 54-55). 
Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» набув усіх прав кредитора щодо заборгованості відповідача за Кредитним договором № 650472846 від 18.01.2022 року.
Суд зазначає , що відповідачем та представником відповідача до суду не надано контр-розрахунку на підтвердження своїх доводів. Договір кредитної лінії № 650472846 від 18.01.2022 року має чітке визначення нарахування відсотків та період їх нарахування.. 
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.
Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яка виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд вважає доведеним факт укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору, виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів, а також факт належного переходу права вимоги за вказаним кредитним договором до позивача на підставі укладених договорів факторингу. Відповідач, в свою чергу, своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а погоджені ними умови підлягають належній реалізації.
Припинення чи зміна зобов`язань можлива виключно у випадках, прямо визначених законом чи самим договором.
Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 дійшов висновку, що укладення договору означає виникнення у його учасників не лише прав, а й обов`язків, які вони мають виконувати.
Суд підкреслив, що відступ від виконання зобов`язань допускається лише у передбачених законодавством або договором випадках, зокрема у разі розірвання договору, його припинення на підставах, визначених Цивільним кодексом, чи визнання його недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 роз`яснено дію статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину.
Це означає, що будь-який правочин вважається дійсним та таким, що породжує, змінює чи припиняє цивільні права та обов`язки, доки його правомірність не буде спростована у судовому порядку.
До такого моменту всі права, набуті сторонами на підставі договору, залишаються чинними, а обов`язки підлягають обов`язковому виконанню.
Виконання цих платежів є конклюдентною дією, яка підтверджує визнання договору та добровільне прийняття зобов`язань.
Таким чином, добровільна поведінка Відповідача – відсутність відмови від кредиту, нездійснення розірвання договору та часткові платежі – свідчить про законність укладеного кредитного договору, підтверджує його волевиявлення та прийняття зобов`язань.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України "Про захист прав споживачів", є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Згідно зі ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Також самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
Також відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Відповідно до п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Окрім того, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 11 048,83 грн. є співмірною сумі кредиту у 11 499,75 грн., не суперечить принципам розумності та добросовісності, не є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати пропорційної суми компенсації. 
З 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 , 258 , 362 , 559 , 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).
30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786 , 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину
Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.
Згідно з п.19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, а саме : «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану»
Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк його дії воєнного стану
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2024 року у справі № 756/10176/23Тобто, виходячи з вищесказаного, якщо позовна давність спливає під час дії воєнного, надзвичайного стану, то останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану.
Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року до 26 березня 2022 року.
Аналогічними Законами України воєнний стан продовжувався з 26 березня 2022 року по 25 квітня 2022 року, з 25 квітня 2022 року по 25 травня 2022 року, з 25 травня 2022 року по 23 серпня 2022 року, з 23 серпня 2022 року по 21 листопада 2023 року, з 21 листопада 2022 року по 19 лютого 2023 року, з 19 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року та з 20 травня 2023 року по 18 серпня 2023 року, з 18 серпня 2023 року до 14 лютого 2024 року, з 14 лютого 2024 року до 14 травня 2024 року, з 14 травня 2024 року до 12 серпня 2024року та з 12 серпня 2024 року продовжено строк дії воєнного стану в України ще на 90 діб.
Закон України від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» передбачає виключення з Цивільного кодексу України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення»
Саме цей пункт передбачає зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦКУ, на період дії воєнного стану
Проте вищезазначений Закон, також зазначає, що він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування
Закон був надрукований в офіційному виданні «Голос України» від 03.06.2025 №108, тобто набрання чинності відбудеться 04.09.2025, саме з цієї дати відбудеться відновлення обчислення строків позовної давності
Виходячи з цього, до 04.09.2025 діють вищезазначені нормативно-правові акти.
Оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, Позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України. 
Щодо судових витрат, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем надано докази сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача.
Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується Договором про надання правничої допомоги, Додатковою угодою та Актом прийому-передачі наданих послуг (а.с.48,49,50-51).
З урахуванням складності справи, обсягу наданих послуг та їх вартості, суд вважає заявлені витрати на професійну правничу допомогу обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з Відповідача відповідно до статті 137 Цивільного процесуального кодексу України.
Враховуючи вищевикладене, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, застосувавши до встановлених фактичних обставин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" у повному обсязі.
Керуючись ст. 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02090, м.Київ, вул.Юрія Поправки, буд.6, кабінет 13) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02090, м.Київ, вул.Юрія Поправки, буд.6, кабінет 13) заборгованість за Кредитним договором № 650472846 від 18.01.2022 у розмірі 22548 (двадцять дві тисячі п`ятсот сорок вісім) гривень 58 копійок, яка складається з: 11499,75 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 11048,83 грн. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02090, м.Київ, вул.Юрія Поправки, буд.6, кабінет 13) судові витрати на плату судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення виготовлено 18 липня 2026 року.

Суддя     І.В. Корнєєва