Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.09.2026 | Справа №607/6918/26

04 вересня 2026 року м.Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
-головуючої судді     Черніцької І.М.
-за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.
-з участю: адвоката Дубчака С.П.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-капітал») звернулось в суд з позовом до відповідача  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1091315 від 28 вересня 2020 року в розмірі 26 929 грн.
В обґрунтування вимог позивач вказав, що 28 вересня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем  ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1091315, згідно умов якого відповідач отримав кредит на суму 7000 грн. 
ТОВ «Лінеура Україна» виконало умови кредитного договору в повному обсязі, надавши відповідачу кредиту на потрібну суму. 
Відповідач належним чином не виконав зобов`язання та у встановлений строк коштів не повернув. Заборгованість за кредитним договором становить 26 929 грн, з яких: 7000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 19 929 грн – заборгованість за відсотками.
21 квітня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір факторингу №ККЛУ-21042021, відповідно до умов якого право вимоги до відповідача за кредитним договором №1091315 від 28 вересня 2020 року перейшло до позивача.
Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін.
Представник відповідача – адвокат Дубчак С.П. подав відзив. Вказав, що відповідач визнає заборгованість за тілом кредиту, однак не погоджується із нарахованими процентами. Вважає, що з урахуванням додаткових договорів від 28.10.2020 та 25.11.2020 кінцевий строк користування кредитом за Договором №1091315 припав на 25.12.2020. Тому нарахування процентів поза межами строку кредитування за період з 26.12.2020 по 26.03.2021 у розмірі 11 970 грн є незаконним.
Також, вважає, що встановлений у договорі розмір процентів є несправедливим у розумінні вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», додаткові угоди від 28 жовтня 2020 року та від 25 листопада 2020 року укладені з істотним порушенням вимог, встановлених ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», без узгодження із споживачем умов, що суперечать принципам справедливості, розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. 
Враховуючи, що за період дії договору відповідач вже сплатила 3 745 грн за користування кредитними коштами, просить позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 000 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився. Попередньо подав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача – адвокат Дубчак С.П. у судовому засіданні не заперечив факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Просив позов задовольнити частково в межах заборгованості за тілом кредиту, з врахуванням доводів викладених у відзиві.
Судом встановлено, що 28 вересня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1091315 (далі - Договір). Вказаний Договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису.
Відповідно до умов п.п. 1.2, 1.3 Договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 
Тип кредиту – кредит. Сума кредиту складає: 7 000,00 гривень. 
Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. 
Згідно з умовами п.1.4. кредитного договору, тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання Клієнтом умов Договору та становить: 
- знижена процентна ставка становить 0,01% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (3,65 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо в цей строк Клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів. 
- стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо Клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки. 
Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 (п.2.1.).
Згідно умов Розділу 4 кредитного договору, сторони погодили, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) Клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору.
Пропозиція (оферта) Клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в Особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі НЕ менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності — штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява Клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою.
Товариство має право, але не обов?язок протягом 24 годин з моменту вчинення Клієнтом вказаних в п.4.2. Договору дій, акцептувати пропозицію (оферту) Клієнта про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Клієнту засобами зв?язку текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Клієнтом Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі та Одноразовий ідентифікатор у вигляді коду для підписання Клієнтом Додаткового договору.
Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством грошових коштів згідно з підпунктом 4.5. Договору та підписання його Клієнтом електронним підписом за допомогою Одноразового ідентифікатора.
Новий строк кредиту розраховується з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з п.4.2.- 4.3 Договору та дорівнює строку кредиту, що встановлений п.1.3. Договору, якщо інше не встановлено в Додатковому договорі.
Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою або за ставкою, що погоджена Сторонами в Додатковому договорі, яка не може бути більшою за розмір стандартної процентної ставки.
Згідно графіку платежів (Додаток №1 до договору), сума кредиту становить 7000 грн, сума нарахованих процентів – 21 грн, разом до оплати – 7021 грн.
Також сторони підписали паспорт споживчого кредиту, яким погоджені аналогічні умови (а.с. 8). 
Згідно відповіді ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1-0701 від 07 січня 2026 року встановлено, що 28 вересня 2020 року на картку № НОМЕР_2 було зараховано грошові кошти в розмірі 7000 грн. 
Вказаний факт визнала відповідачка.
28 жовтня 2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір до Договору №1091315 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28 вересня 2020 року.
Згідно з умов п. 3. додаткового договору, сторони цим Додатковим договором погоджують наступні умови продовження користування кредитом: 
- строк користування кредитом за Договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.3. Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 28.11.2020. 
- сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 цього Додаткового договору: 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 
Відповідно до умов п. 6. додаткового договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, та є невід`ємною частиною Договору.
25 листопада 2020 року ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 уклали додатковий договір до Договору №1091315 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28 вересня 2020 року.
Згідно з умов п. 3. додаткового договору, сторони цим Додатковим договором погоджують наступні умови продовження користування кредитом: 
- строк користування кредитом за Договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.3. Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 26.12.2020. 
- сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 цього Додаткового договору: 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. 
- орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Додаткового договору складає: 693,50% річних. 
- орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Додаткового договору складає: 10 990 грн.
Відповідно до умов п. 6. додаткового договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, та є невід`ємною частиною Договору.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1091315 від 28 вересня 2020 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 20 квітня 2021 року становить 26 929 грн, з яких: 7000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 19 929 грн – заборгованість за відсотками. Проценти нараховані поза межами строку кредиту до 25 березня 2021 року.
Крім того, з вказаного розрахунку заборгованості встановлено, що 28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 внесла на погашення заборгованості - 21 грн та 25 листопада 2020 року - 3724 грн, які зараховані на погашення відсотків.
21 квітня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» укладено договір факторингу №ККЛУ-21042021.
Відповідно до положень п. п. 1.1., 1.2. договору, на умовах, встановлених цим Договором та у відповідності до глави 73 ЦК України, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна договору) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості).
Внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за Кредитними договорами. 
Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, та діє до 30 січня 2023 року, але у випадку до повного виконання відповідних зобов`язань Сторонами (п.13.1.).
У відповідності до умов цього Договору Клієнт передає (відступає) Фактору Права вимоги до Боржників, які виникли у Клієнта внаслідок невиконання Боржниками умов Кредитних договорів, та які входять до Портфелю Заборгованості. Загальний розмір Портфеля Заборгованості Боржників, права вимоги до яких відступає складає 55 725 410,70 грн станом на дату підписання Сторонами цього Договору (п.6.1.).
За цим Договором Клієнт передає, а Фактор приймає Права Вимоги в розмірі Портфеля Заборгованості (п.6.2.1.).
Для підтвердження дійсності Прав Вимоги, що відступаються, Клієнт надає Фактору Документацію в порядку, передбаченому цим Договором (п.6.2.2.).
Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п.7.2. Договору. (п.6.2.3.).
3 моменту переходу до Фактора Прав Вимоги, відповідно до умов п. 1.4 цього договору, фактор заміняє Клієнта у Кредитних Договорах, то входять до Портфеля Заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) Клієнта за цими кредитними договорами. Разом з Правами Вимоги до Фактора переходять всі інші пов?язані з ними права, в обсязі ти на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлені претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які Фактор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання боржника (п.6.3.).
21 квітня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» підписано Акт приймання – передачі Реєстру Боржників від 21 квітня 2021 року до Договору факторингу № ККЛУ-21042021 від 21 квітня 2021 року (а.с. 16).
З платіжної інструкції АТ «Райфайзен банк» № 29847 від 21 квітня 2021 року встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-капітал» сплатило в користь ТОВ «Лінеура Україна» 2 305 259,64 грн, призначення платежу: плата за переуступку права вимоги згідно договору факторингу № ККЛУ-21042021 від 21 квітня 2021 року. 
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-21042021 від 21 квітня 2021 року, від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «ФК «Кредит-капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1091315 від 28 вересня 2020 року в розмірі 26 929 грн, з яких: 7000 грн – залишок по тілу кредиту, 7959 грн – залишок по відсотках та 11 970 грн – залишок по простроченим відсотках.
Розглянувши справу, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.
В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
В силу вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. 
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів статті 11 ЦК України виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору.
Згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до вимог абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з вимогами абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положенням ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитних договорів, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.
28 вересня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 у встановленому законом порядку укладено договір №1091315 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом підписання вказаного договору за допомогою електронного підпису.
Сторонами погоджена сума кредиту 7000 грн, строком на 30 днів, зі сплатою процентів. 
Відтак, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу тіло кредиту 7000 грн та проценти за користування кредитом.
Відповідач визнала факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, користування ними та часткове погашення заборгованості на суму 3745 грн.
А тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 7000 грн є обгрунтовані та підлягають задоволенню. 
Разом з тим, суд не погоджується з розміром нарахованих процентів.
Встановлено, що у кредитному договорі №1091315 від 28 вересня 2020 року сторони погодили суму кредиту 7000 грн, строк 30 днів та сплату процентів у розмірі 21 грн. 
28 жовтня 2020 року сторони уклали Додатковий договір до Договору №1091315 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28 вересня 2020 року, в якому погодили, що строк користування кредитом продовжено до 28 листопада 2020 року та проценти в 1,9% в день.
28 листопада 2020 року сторони уклали Додатковий договір до Договору №1091315 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28 вересня 2020 року, в якому погодили, що строк користування кредитом продовжено до 26 грудня 2020 року та проценти в 1,9% в день.
Тому, суд вважає, що позивач мав нараховувати відсотки протягом строку кредиту, встановленого пунктом 1.4. договору, із 28 вересня 2020 року по 28 жовтня 2020 року за зниженою процентною ставкою на суму 21 (7000*0,01%*30) грн.
Вказаний факт також підтверджується графіком платежів та розрахунком заборгованості , з яких встановлено, що 28 жовтня 2020 року відповідач сплатила 21 грн, які позивач зарахував на погашення заборгованості за відсотками, заборгованість за відсотками станом на 28 жовтня 2020 року становила 0 грн.
В період з 29 жовтня 2020 року по 26 грудня 2020 року позивач мав нараховувати проценти за ставкою 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 7847 (7000*1,90%*59).
Отже, за період з 29 жовтня 2020 року по 26 грудня 2020 року заборгованість відповідача за відсотками становить 4123 грн, виходячи із розрахунку 7847 грн – оплачені 3721 грн.
Позивачем не надано доказів, які б свідчили про укладення угоди про продовження строку кредитування після 26 грудня 2020 року. 
Суд звертає увагу на те, що невиконання зобов`язань або неналежне виконання договірних зобов`язань не може бути підставою для звільнення від відповідальності боржника, тим більше розглядатися як «відкладальна умова», яка може й не настати, оскільки в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, відкладальною є саме та обставина, щодо якої невідомо чи настане вона чи ні. 
Як уже зазначалося вище, поведінка не може бути одночасно неправомірною так і правомірною.
Тому, добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.
У зв`язку із цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту чи її відсутність є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною умовою.
При цьому, суд враховує і принцип тлумачення договору на шкоду тому, хто його складав, і враховує, що умова договору про автоматичну пролонгацію пов`язану із самим фактом невиконання договору, суперечить іншій умові, яка передбачає для пролонгації вчинення певних дій позичальником та визначеного строку кредитування, адже кредитний договір є строковим договором.
У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, а не продовження строку кредитування.
Тому, нарахування відсотків поза межами строку кредитування, у тому числі і автопролонгації є неправомірним.
Враховуючи те, що строк кредиту закінчився 26 грудня 2020 року та на наступний строк не пролонгувався, вимоги про стягнення процентів у розмірі нарахованому після 26 грудня 2020 року є неправомірними.
Отже, заборгованість відповідач заборгованість відповідача становить 4123 грн, виходячи із розрахунку 7847 (за період з 29 жовтня 2020 року по 26 грудня 2020 року) – 3721 (оплачена) = 4123 грн.
Доказів про те, що відповідачем сплачено такий борг суду не надано. 
Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмірі 7000 грн та відсотків 4123 грн є обґрунтовані та їх слід задовольнити. 
Від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача перейшло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 згідно кредитного договору №1091315 від 28 вересня 2020 року, на підставі договору факторингу №ККЛУ-21042021 від 21 квітня 2021 року та витягу з реєстру боржників до вказаного договору.
Докази про те, що вказаний договір визнаний недійсним чи їх дійсність оспорюється в судовому провадженні суду не надані.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, те, що фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 кредитні кошти у добровільному порядку позивачу, як новому кредитору, не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з  ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Кредит-капітал» заборгованості за кредитним договором №1091315 від 28 вересня 2020 року у розмірі 11 123 грн, з яких: 7000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 4123 грн – заборгованість за відсотками.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В силу вимог п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Положеннями ч. 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які він очікує понести у даній справі становить 8000 грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: 
- договір про надання правової допомоги за №0107 від 01 липня 2025 року, укладений між АО «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит - капітал»;
- детальний опис наданих послуг до акту №107 від 09 березня 2026 року за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року;
- ордер серії ВС №1381377 від 02 липня 2025 року;
- акт №1376 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 09 березня 2026 року.
Відповідно до вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною 6 цієї ж статті ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини 5 статті 137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 по справі № 200/10535/19-а, від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 09.05.2023 у справі № 340/9009/21, від 08.11.2023 у справі № 160/17970/21, від 16.05.2024 у справі № 320/4539/21, Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 9901/459/21.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що заявником доведено понесення ним витрат на надання правової допомоги у розмірі 8 000 грн під час розгляду у суді даної справи. 
Відповідач не подав клопотання щодо зменшення витрат на правову допомогу.
Водночас, враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1099,70 грн (11 123 * 2662,40 / 26929) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3304,40 грн (11 123 * 8000 / 26929), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» заборгованість за кредитним договором №1091315 від 28 вересня 2020 року у розмірі 11 123 грн, з яких: 7000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 4123 грн – заборгованість за відсотками. 
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» 1099,70 грн сплаченого судового збору та 3304,39 грн витрат на правову допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал», вул. Смаль - Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 .
Повне рішення складено 04 вересня 2026 року.

Головуюча суддя        І.М. Черніцька