ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 909/1318/25

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Міліціанов Р.В., Степанюк Н.Л.
за участю секретаря судового засідання - Псярук О. В.
за участю представників сторін:
від позивача - Куриляк С. І.
від відповідача - Савчук В. Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу: Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (вх. ЗАГС 01-05/1865/26 від 10.06.2026)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області (суддя Максимів Т. В.) 
від 04.05.2026
у справі № 909/1318/25
за позовом Івано-Франківської міської ради м. Івано-Франківськ
до відповідача Фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни м. Івано-Франківськ
про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 372 890, 63 грн

ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду Івано-Франківської області звернулася Івано-Франківська міська рада із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 372 890, 63 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 05.08.2013 є власником торгово-офісного центру загальною площею 1038,9 кв. м, розташованого за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Станіславська, 4, який знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га. При цьому відповідач належним чином не оформив правовідносини щодо користування земельною ділянкою та не сплачував плату за її використання. У зв`язку з цим позивач, посилаючись на статті 1212– 1214 ЦК України, просить стягнути 372 890,63 грн безпідставно збережених коштів за період з 01.04.2021 до 30.09.2025, розрахованих на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Позивач також зазначає, що земельна ділянка площею 0,0275 га, на яку посилається відповідач, не була сформована, а в Державному земельному кадастрі відсутні відомості про таку земельну ділянку. Натомість земельна ділянка з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га є сформованою та зареєстрованою, а відомості про її скасування чи вилучення з Державного земельного кадастру у спірний період відсутні. На підтвердження своїх вимог позивач посилається також на встановлені Західним апеляційним господарським судом у справі №909/745/21 обставини щодо користування відповідачем зазначеною земельною ділянкою для експлуатації та обслуговування належного йому нерухомого майна без оформлення права власності чи користування нею та без державної реєстрації відповідних речових прав. При цьому судом встановлено відсутність доказів формування за цією адресою земельної ділянки меншою площею.
Позивач вважає зазначені обставини преюдиційними відповідно до статті 75 ГПК України та такими, що не підлягають повторному доказуванню.
Господарський суд Івано-Франківської області рішенням від 04.05.2026 у справі №909/1318/25 у задоволенні позову Івано-Франківської міської ради до Фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати в сумі 372 890, 63 грн відмовив, судовий збір поклав на позивача.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів належними та достовірними доказами факт користування відповідачем саме земельною ділянкою з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га, оскільки наявні у справі докази, зокрема ухвала Івано-Франківського міського суду від 31.01.2024 у справі №344/723/24, свідчать про незаконність її державної реєстрації, а більш вірогідним є користування відповідачем земельною ділянкою меншої площі, яка не сформована як об`єкт цивільних прав.
Відтак суд дійшов висновку про неможливість достовірно визначити розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, а тому, з огляду на недоведеність позивачем обставин, покладених в основу позовних вимог, відмовив у стягненні 372 890,63 грн.
10.06.2026 до Західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 у справі №909/1318/25.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2026 сформовано колегію суддів у складі: Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Іванчук С.В., Міліціанов Р.В.
Суддя-доповідач Західного апеляційного господарського суду Ржепецький В.О. ухвалою від 15.06.2026 залишив без руху апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 у справі №909/1318/25; визначив, що недоліки апеляційної скарги мають бути усунуті шляхом подання до апеляційного суду заяви про усунення недоліків апеляційної скарги з належними доказами на підтвердження повноважень Куриляк Софії Ігорівни діяти від імені Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області; встановив скаржнику десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
15.06.2026 скаржник усунув недоліки апеляційної скарги.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.06.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 у справі № 909/1318/25; встановив учасникам справи десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи; витребував матеріали справи.
Ухвалою суду від 09.07.2026 призначено розгляд апеляційної скарги на 20.08.2026 о 10 год 30 хв.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Іванчук С.В., розпорядженням керівника апарату №306 від 17.08.2026 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, відповідно до якого сформовано колегію суддів в складі: Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Міліціанов Р.В., Степанюк Н.Л.
В апеляційній скарзі Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 у справі №909/1318/25 та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Покликається на такі обставини: суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки неправильно оцінив наявні у справі докази та дійшов помилкового висновку про недоведеність факту використання відповідачем земельної ділянки площею 0,0474 га з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132; відповідач є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, оскільки є власником розташованого на ній торгово-офісного центру, однак право користування земельною ділянкою не оформлено та плата за її використання не вносилася, що є підставою для стягнення безпідставно збережених коштів відповідно до статті 1212 ЦК України; спірна земельна ділянка площею 0,0474 га є сформованою, має кадастровий номер та зареєстрована у Державному земельному кадастрі, а її державна реєстрація на час розгляду справи не скасована, тому скаржник правомірно здійснив розрахунок безпідставно збережених коштів виходячи з її офіційно визначеної площі; місцевий господарський суд не врахував преюдиціальні обставини, встановлені у справі №909/745/21, у якій за участю тих самих сторін уже було встановлено факт використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га для експлуатації та обслуговування належного їй торгово-офісного центру без належного оформлення права користування; посилання на можливу незаконність державної реєстрації земельної ділянки не спростовує її існування як сформованого об`єкта цивільних прав, оскільки відповідні відомості внесені до Державного земельного кадастру та у встановленому законом порядку не скасовані; висновок суду про неможливість встановлення фактичної площі земельної ділянки, якою користується відповідач, є помилковим, оскільки відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній об`єкта нерухомості власник такого об`єкта є фактичним користувачем усієї сформованої земельної ділянки, необхідної для його експлуатації, а не лише площі, безпосередньо зайнятої будівлею; матеріали справи не містять доказів формування окремої земельної ділянки площею 0,0275 га, на яку посилався відповідач, тому підстав для визначення фактичного користування лише такою меншою площею не було.
Відтак розмір заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 372 890,63 грн, на думку скаржника, є належно обґрунтованим, оскільки розрахований виходячи з нормативної грошової оцінки сформованої земельної ділянки та встановленої ставки орендної плати.
02.07.2026 через систему «Електронний суд» представник відповідача – адвокат Савчук В.Р. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 без змін.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що, на думку відповідача, позивач не довів факту використання Сидорчук С.В. усієї земельної ділянки площею 0,0474 га з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132. Відповідач зазначає, що належний їй торгово-офісний центр займає площу близько 0,0275 – 0,0278 га, тоді як у межах спірної земельної ділянки, згідно з висновком земельно-технічної експертизи, розташовані також частини інших будівель та частини вулиць Тринітарської і Станіславської. Крім того, відповідач посилається на обставини незаконної державної реєстрації спірної земельної ділянки, встановлені у кримінальному провадженні, а також на те, що в попередній справі №909/710/19 сама Івано-Франківська міська рада зазначала іншу площу земельної ділянки 0,0236 га та вказувала на її несформованість. Також зазначається, що земельна ділянка площею 0,0474 га перебувала в оренді ПП «ПСФ-ІФ»
З огляду на це відповідач вважає недоведеними факт Сидорчук С.В. одноосібного користування всією спірною земельною ділянкою та правильність розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів.
Інших клопотань, заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторонами подано не було.
20.08.2026 в судовому засіданні в режимі відеоконференції взяли участь представник відповідача та представник позивача, які підтримали позиції, висловлені у процесуальних заявах по суті розгляду апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу розглянуто в межах процесуальних строків, визначених ст. 273 ГПК України.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
12.12.2019 Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення: в позові Івано-Франківської міської ради до фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в сумі 79 621, 57 грн за період з 25.04.2016 - 31.12.2018 - відмовити. Це рішення залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.03.2021.
Відповідно до вказаного рішення суд встановив, що починаючи з 12.10.2004 між сторонами спору виникли договірні відносини з оренди земельної ділянки, які тривали до 12.10.2007. Після закінчення строку дії договору оренди від 27.08.2004 відповідач без достатньої на це правової підстави продовжувала користуватись земельною ділянкою за адресою: Івано-Франківська область, м.Івано-Франківськ, вул. Тринітарській, 9, площею 0,0279 га відповідно до плану (схеми) розташування. Кадастровий номер спірної земельної ділянки відсутній.
Позивач, для визначення меж спірної земельної ділянки, залучав землевпорядну організацію і на підставі розробленої проектно-технічної документації визначив площу земельної ділянки. Вказана земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України, а тому відсутня реальна можливість передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду.
Визначення позивачем розміру орендної плати самостійно шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі та за відсутності кадастрового номеру земельної ділянки є безпідставним. Об’єкти нерухомого майна відповідачки по вул. Тринітарська відсутні.
В той же час, як вбачається з позовної заяви у цій справі позивач ствердив, що об`єкти нерухомого майна відповідачки (вул.Станіславська,4 площа 1038, 9 кв.м.) знаходяться на сформованій відповідно до норм законодавства земельній ділянці, в підтвердження цього факту подав Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 0003090992024 від 16.12.2024, який містить такі відомості: земельна ділянка кадастровий номер 2610100000:05:001:0132, площа 0,0474, дата державної реєстрації: 07.11.2014; орган що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Відділ Держземагенства у місті Івано-Франківську; цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; адреса: Івано-Франківська область, м.Івано-Франківськ, вул.Тринітарська; підстава державної реєстрації: Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ПП «ГЕО».
18.12.2024 відповідно до ст. 12, 83 Земельного кодексу України, Положення про департамент комунальних ресурсів та сільського господарства Івано-Франківської міської ради в редакції від 10.06.2022 №101-25, Порядку добровільного відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності Івано-Франківської міської територіальної громади затвердженого рішенням Івано- Франківської міської ради від 10.06.2022р. № 99-25, Департамент комунальних ресурсів та сільського господарства провів обстеження земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:05:001:0132, що розміщена на вул. Тринітарська в м. Івано-Франківськ.
За результатами проведеного обстеження земельної ділянки складений акт обстеження земельної ділянки №136 від 18.12.2024, відповідно до якого встановлено, що земельна ділянка використовується для обслуговування торгово-офісного центру Сидорчук Світланою Володимирівною. Земельна ділянка, на якій здійснювалося обстеження за актом №136, сформована та їй присвоєно кадастровий номер 2610100000:05:001:0132. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі розміщена в центральній частині міста. Ділянка межує з північної та південної сторони – з землями міської ради (примикає до будівель); з західної сторони – вул. Тринітарська; з східної сторони – вул. Станіславська. Земельна ділянка не огороджена, захід на ділянку здійснюється з вулиць Тринітарської та Станіславської.
В позовній заяві позивач зазначив, що зазначене обстеження здійснювалось повторно в присутності свідків. 
Відповідно до даних з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер довідки 408814868 від 21.01.2025р.) за адресою АДРЕСА_1 розміщено торгово-офісний центр загальною площею 1038,9 кв.м., право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 05.08.2013.
Згідно з інформацією Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (лист №15824/5/09-19-05 від 13.12.2024) ОСОБА_1 протягом 2021 -2024 років кошти за використання земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132 не декларувала і не сплачувала.
Відповідно до листа №0-9-0.10-6793/0/2-24 від 24.12.2024 Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повідомило, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: за 2021рік – 1 662 862, 12 грн. Згідно з розрахунком, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2022 рік складає 1 846 194, 90 грн, за 2023 рік – 2 123 079, 90 грн.
Згідно з Витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 10.12.2024 за 2024 рік норматина грошова оцінка складає 2 231 003, 13 грн.
Відповідно до розрахунку суми безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної форми власності на території Івано-Франківської міської територіальної громади, який позивач подав до суду, сума безпідставно збережених коштів за період з 01.04.2021 до 30.09.2025 становить 372 890, 63 грн.
13.08.2025 позивач направив на адресу відповідача претензію № 1086/01-18/19в з вимогою сплатити суму безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної форми власності без укладеного договору оренди, докази направлення якої приєднані до матеріалів справи.
Однак відповідач вказану вимогу залишив без відповіді та задоволення, у зв’язку з чим позивач звернувся до суду за захистом порушеного права шляхом пред’явлення позову про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою в розмірі орендної плати.
В підтвердження позовних вимог позивач, крім вищезазначених доказів також подав: кадастровий план земельної ділянки; каталог координат поворотних точок меж земельної ділянки.
Відповідач в підтвердження своїх заперечень, подав: копію технічної документації на Торгово-офісний центр по вул. Станіславській, 4 (Тринітарська, 9) в м. Івано-Франківськ; копію ухвали Івано-Франківського міського суду у справі № 344/723/24 від 31.01.1024.
Крім того, відповідач посилається на обставини, встановлені ухвалою Івано-Франківського міського суду у справі № 344/723/24 від 31.01.1024, якою кримінальне провадження за ч.1 ст.362 КК України щодо головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську Ходаківського А.В. закрито у зв`язку з закінченням строків давності
В основу рішення суду першої інстанції в цій справі про відмову в задоволенні позову місцевим судом покладено висновок про відсутність належних та достовірних доказів, які б підтвердили факт знаходження об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці кадастровий номер 2610100000:05:001:0132, площею 0,0474 кв. м, що на думку суду виключає можливість встановлення дійсного розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.
Наведений висновок ґрунтується на тому, що сам факт реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га, вул. Тринітарська за наявності доказів про проведення незаконної державної реєстрації цієї земельної ділянки, не може бути підставою для нарахування суми безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.
При цьому місцевим судом встановлено, що відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду у справі № 344/723/24 від 31.01.1024, на підставі наказу начальника відділу Держземагенства у місті Івано-Франківську Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області № 4-к від 02.01.2013 Ходаківський А.В. призначений на посаду головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську, із збереженим 11 рангом державного службовця.
У квітні 2015 Ходаківський А.В. у порушення вимог ч. 3, 4 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (в редакції від 25.03.2015) без належно оформленої заяви про державну реєстрацію земельної ділянки та за відсутності проєкту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, отримав від невстановленої особи для проведення державної реєстрації земельної ділянки незаконно виготовлену документацію із землеустрою у формі електронного документа формату «ХМL», де було зазначено кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:05:001:0132, а також: інформацію про власника Івано-Франківська міська рада, орендаря ПП «ПСФ-ІФ», загальну площу - 0,0474 га, цільове призначення: « 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» та місцезнаходження - м. Івано-Франківськ, вул. Тринітарська.
Надалі, 29.04.2015 головний спеціаліст сектору державного земельного кадастру відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську Ходаківський А.В., перебуваючи у своєму службовому кабінеті відділу Держземагенства у м. Івано-Франківську, який розташований на 1-му поверсі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. А. Сахарова, 34, реалізуючи свій протиправний умисел спрямований на несанкціоновану зміну інформації, яка обробляється в автоматизованій системі, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи регламентований доступ до програмного забезпечення Державного земельного кадастру, незважаючи на відсутність документів, які надають законне право проводити державну реєстрацію земельної ділянки, а саме заяви про державну реєстрацію, оригіналу документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки та належним чином оформленої документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа, в порушення вимог ст. ст. 5, 9, 21, 22, 23, 24, 25, 26 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (в редакції від 25.03.2015), а також п. п. 50, 56, 67, 69, 70, 74, 75, 77, 107, 108, 109, 110, 111 порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (в редакції від 10.12.2014), використовуючи невстановлене комп`ютерне обладнання, діючи під отриманим індивідуальним електронним ключем, який захищено індивідуальним паролем, увійшов за допомогою програмного забезпечення до автоматизованої системи Державний земельний кадастр та за допомогою функціоналу «Внесення архівних даних, обмінні файли», безпідставно відкрив розділи 1, 2, З, 4 поземельної книги на земельну ділянку із кадастровим номером - 2610100000:05:001:0132, загальною площею 0,0474 га. цільове призначення: « 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі», яка розташована по АДРЕСА_2 , чим несанкціоновано вніс зміни до Державного земельного кадастру провівши незаконно державну реєстрацію цієї земельної ділянки.
У судовому засіданні 30.01.2024 обвинувачений Ходаківський А.В. вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав, щиро розкаявся, подав клопотання, в якому просив кримінальне провадження за ч.1 ст.362 КК України закрити у зв`язку з закінченням строків давності. Наслідки закриття кримінального провадження за таких підстав йому роз`яснені та зрозумілі.
Таким чином, судом першої інстанції при здійсненні висновку про необґрунтованість позову фактично застосовано положення ст. 75 ГПК України в частині обставин, пов`язаних із достовірністю відомостей про земельну ділянку та визнано встановленими обставини, зазначені в ухвалі Івано-Франківського міського суду у справі №344/723/24 від 31.01.1024 у кримінальному провадженні.
Колегія суддів вважає наведений висновок таким, що здійснений внаслідок неправильного застосування норм процесуального права.
Статтею 75 ГПК України передбачено підстави, за наявності яких сторони можуть бути звільнені від доказування тих чи інших обставин справи у загальному порядку.
Частиною шостою наведеної норми врегульовано які саме судові рішення, прийняті в кримінальному провадженні є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу.
Так, відповідно до наведеної норми, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Водночас місцевий господарський суд на це не звернув уваги, безпідставно застосувавши правила звільнення від доказування за умов, не передбачених процесуальним законом, а саме визнавши встановленими обставини, про які йдеться в ухвалі Івано-Франківського міського суду від 31.01.2024 у кримінальному провадженні з обвинувачення ОСОБА_2 , в той час як таке судове рішення як ухвала про закриття кримінального провадження не віднесено наведеною нормою до переліку судових рішень, передбачених ст. 75 ГПК України.
Враховуючи, що обставини встановлені ухвалою суду в кримінальному провадженні не є обов`язковими для господарського суду, вони мають бути встановлені на підставі загальних засад доказування, тобто підтверджені належними та допустимими доказами.
Однак як витікає з матеріалів справи, на підтвердження обставини невідповідності фактичним обставинам справи даних, внесених до Державного земельного кадастру в частині площі земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132 Відповідачкою інших доказів не подано.
Додана до відзиву на позовну заяву копія архітектурно-планувального завдання від 27.01.2005 не є належним доказом на підтвердження площі земельної ділянки, необхідної для експлуатації об`єкту нерухомості за відсутності відповідного проєкту будівництва/реконструкції об`єкту нерухомого майна.
Ксерокопії плану поверхів громадського будинку, експлікація приміщень (а.с.50-54) є частковим витягом з документації, яку відповідачкою в повному обсязі не надано.
На противагу наведеному, позивачем на підтвердження обставин користування відповідачкою земельною ділянкою з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132 площею 0,0474 га подано такі докази.
Акт обстеження земельної ділянки №136 від 18.12.2024, відповідно до якого в процесі підготовки документів до обстеження, збору необхідної інформації та проведення обстеження встановлено наступне: «Земельна ділянка використовується для обслуговування торгово-офісного центру Сидорчук Світланою Володимирівною.
Відповідно до даних з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер довідки 408814868 від 21.01.2025) за адресою АДРЕСА_1 розміщено торгово-офісний центр загальною площею 1038,9 кв.м., право власності на який зареєстровано за Сидорчук Світланою Володимирівною 05.08.2013.
Земельна ділянка, на якій здійснювалося обстеження за актом №136, сформована та їй присвоєно кадастровий номер 2610100000:05:001:0132. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування будівель торгівлі розміщена в центральній частині міста. Ділянка межує з північної та південної сторони – з землями міської ради.»
Додатково, як витікає з висновку експертів за результатами проведення земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні від 17.07.2023 №564/23-28/1309/23-28 надано таку відповідь на перше питання: «Будівля торгово-офісного центру. що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Станіславська, 4 (вул. Тринітарська, 9) реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 127080326101, всією площею знахолиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05.001:0132, а також в межах даної земельної ділянки знаходяться частини будівель, які примикають до будівлі торгово-офісного центру та частина вул. Тринітарська та вул. Станіславська, які вимощені бруківкою від будівлі до проїжджої частини вулиць.»
Як витікає з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєтру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, об`єкт нерухомості з таким реєстровим номером належить Відповідачці на праві власності.
При цьому, слід звернути увагу на те, що висновку про фактичну площу, яку займає об`єкт нерухомості, який належить Відповідачці експертами не здійснено.
Крім того, позивач посилається на те, що зазначені обставини встановлені постановою Західного апеляційного господарського суду у справі № 909/745/21.
Предметом судового розгляду в цій справі був позов Івано-Франківської міської ради з до відповідача фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 77 691,60 грн., який обґрунтовано тим, що ФОП Сидорчук С.В. фактично використовувала земельну ділянку площею 0,0474 га, кадастровий номер 2610100000:05:001:0132, розташовану по АДРЕСА_2 (далі - спірна земельна ділянка) без правовстановлюючих документів в період з 29.12.2019 до 31.03.2021 (далі - спірний період), що підтверджується витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки 09.04.2021 за №913, актом обстеження земельної ділянки від 02.04.2021 за № 367, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
Рішенням суду у наведеній справі, в якій брали участь ті самі сторони, в задоволенні позову відмовлено.
Водночас, постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 у справі № 909/745/21 рішення суду першої інстанції про відмову у позові скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов Івано-Франківської міської ради до фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни про стягнення 77691,60 грн. безпідставно збережених коштів задоволено повністю.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 у справі №909/745/21 встановлено, що «ФОП Сидорчук С.В. використовує земельну ділянку площею 0,0474 га, яка розташована за адресою вул. Станіславська, 4 (кадастровий номер 2610100000:05:001:0132) для експлуатації та обслуговування нерухомого майна торгово-офісного центру, А, площею 1038,90кв.м. без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125, 126 ЗК України.»
Таким чином, наведеним рішенням у справі №909/745/21, яке набрало законної сили, встановлено обставини, на підставі яких можна дійти висновку про обґрунтованість тверджень Ради в частині факту використання Відповідачкою земельної ділянки, яка розташована за адресою вул. Станіславська, 4 (кадастровий номер 2610100000:05:001:0132) для експлуатації та обслуговування нерухомого майна торгово-офісного центру, А, площею 1038, 90кв.м., а також площі земельної ділянки, яку використовує Відповідачка і яка становить 0,0474 га.
При цьому, твердження суду першої інстанції в цій справі щодо неможливості застосування фактів встановлених в наведеній справі як преюдиційних, оскільки на момент винесення судом рішення в цій справі, доказів про проведення незаконної державної реєстрації цієї земельної ділянки не було, спростовуються фактами, встановленими ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.06.2024 в цій же справі, постановленій за наслідками перегляду постанови від 20.06.2022 за нововиявленими обставинами.
Так, відповідно до цієї ухвали, 04.05.2024 на адресу Західного апеляційного господарського суду від ФОП Сидорчук С.В. надійшла заява про перегляд постанови Західного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 в справі № 909/745/21 за нововиявленими обставинами, за змістом якої просить заяву задоволити та скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 в справі № 909/745/21 у зв`язку з нововиявленими обставинами та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові Івано-Франківської міської ради до ФОП Сидорчук С.В. про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою у розмірі орендної плати в сумі 77 691,60 грн.
В обґрунтування вказаної заяви, заявник вказує, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31.01.2024 в справі № 344/723/24 встановлені обставини, що свідчать про незаконну державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 2610100000:05:001:0132, а саме встановлений факт несанкціонованого внесення змін до Державного земельного кадастру шляхом проведення незаконної державної реєстрації земельної ділянки, стягнення коштів за користування якою (земельною ділянкою) у розмірі орендної плати в сумі 77 691,60 грн було предметом спору в цій справі № 909/745/21, які існували на момент винесення Західним апеляційним господарським судом постанови від 20.06.2022.
Водночас за наслідками розгляду наведеної заяви апеляційним судом встановлено, що «Оцінюючи посилання заявника на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду встановлено факт несанкціонованого внесення змін до Державного земельного кадастру шляхом проведення незаконної державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:05:001:0132, стягнення коштів за користування якою було предметом спору в цій справі № 909/745/21, апеляційний господарський суд зазначає, що ФОП Сидорчук С.В. користується спірною земельною ділянкою (кадастровий номер 2610100000:05:001:0132) для експлуатації та обслуговування нерухомого майна торгово-офісного центру, А, площею 1038,90кв.м. (належного їй на праві власності) без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125, 126 ЗК України.
При цьому, заявник не надав жодних доказів на підтвердження формування за зазначеною адресою земельної ділянки меншою площею для експлуатації та обслуговування вказаної нежитлової будівлі.
Крім того, відповідачем до заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами не додано будь-яких доказів того, що реєстрація речового права на земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 за Івано-Франківською міською радою скасована і дані про дану земельну ділянку вилучені з Державного земельного кадастру, що свідчить про той факт, що на момент винесення судом рішення в цій справі, земельна ділянка: кадастровий номер 2610100000:05:001:0132 була сформованою, внесеною належним чином до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягом про її нормативно-грошову оцінку та зареєстрованою як об`єкт цивільного права в реєстрі речових прав.»
Відтак, наведені судові рішення в повній мірі відповідають критеріям, передбаченим ч. 4 ст. 75 ГПК України, а відповідні обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Відповідно до ч. ч. 4, 7 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі №917/1338/18, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.
У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/11287/16, від 19.12.2019 у справі №520/11429/17.
Надаючи, з урахуванням наведеного, оцінку доводам сторін щодо відомостей з Державного земельного кадастру, на підстав яких позивачем здійснюється розрахунок заборгованості, колегією суддів враховується наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
Згідно зі ст. 10 наведеного закону, об`єктами Державного земельного кадастру є: землі в межах державного кордону України; землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць, землі в межах територій територіальних громад; обмеження у використанні земель; меліоративні мережі; складові частини меліоративних мереж; земельні ділянки.
Статтею 15 Закону передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; відомості про заходи щодо охорони земель і ґрунтів; нормативна грошова оцінка; частину земельної ділянки, на якій може проводитися гідротехнічна меліорація; відомості про назву, код (номер) меліоративної мережі, яка забезпечує гідротехнічну меліорацію відповідної земельної ділянки; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку; відомості про земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами.
Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 20 Закону визначено статус відомостей Державного земельного кадастру, які відповідно до ч. 1 цієї норми є офіційними.
17.10.2019 набув чинності Закон від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким внесено зміни до ГПК, зокрема змінено назву ст. 79 ГПК з «Достатність доказів» на нову – «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).
Таким чином, оцінюючи подані сторонами докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про те, що більш вірогідними є обставини того, що ФОП Сидорчук С.В. використовує земельну ділянку площею 0,0474 га, яка розташована за адресою вул. Станіславська, 4 (кадастровий номер 2610100000:05:001:0132) для експлуатації та обслуговування нерухомого майна торгово-офісного центру, А, площею 1038,90кв.м. 
Наведене зумовлює скасування рішення суду першої інстанції в цій справі про відмову в задоволенні позову.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) реалізуються через право постійного користування або право оренди.
Відповідно до пункту «в» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Принцип платного використання землі передбачено й статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Тобто, власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
У такий спосіб положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (подібні висновки викладено у постановах Верхового Суду від Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18).
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16 та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17.
З огляду на викладене, із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати:
- фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача;
- площу земельної ділянки;
- суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки);
- період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Спірна земельна ділянка є сформованою, площа земельної ділянки складає 0,0474 га, кадастровий номер 2610100000:05:001:0132; на цій земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу.
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.
Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (пункт 71).
Відповідно до листа №0-9-0.10-6793/0/2-24 від 24.12.2024 Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повідомило, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: за 2021рік 1 662 862, 12 грн. Згідно з розрахунком, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2022 рік складає 1 846 194, 90 грн, за 2023 рік 2 123 079, 90 грн.
Згідно з Витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 10.12.2024 за 2024 рік нормативна грошова оцінка складає 2 231 003, 13 грн.
Відповідно до розрахунку суми безпідставно збережених коштів за використання земельних ділянок комунальної форми власності на території Івано-Франківської міської територіальної громади, який позивач подав до суду, сума безпідставно збережених коштів за період з 01.04.2021 до 30.09.2025 становить 372 890, 63 грн.
Апеляційним судом перевірено доданий до позовної заяви розрахунок та встановлено, що він є арифметично правильним, а вихідні дані відповідають встановленим обставинам справи як в частині площі земельної ділянки, так і в частині розміру нормативно грошової оцінки.
Відповідно до встановлених судом апеляційної інстанцій обставини користування відповідачкою спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за умов наявності на цій земельній ділянці об`єктів нерухомості останньої, колегія суддів погоджується з доводами позовної заяви та ухвалює рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за період з 01.04.2021 до 30.09.2025 в розмірі 372 890, 63 грн.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України від 28.10.2010 №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі Проніна проти України за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Виконуючи свій обов`язок щодо надання відповіді на всі питання, які витікають з правових позицій сторін у справі, а також особливостей обставин виникнення спору, суд апеляційної інстанції зазначає також наступне.
Щодо доводів відповідачки, які стосуються обставин використання спірної земельної ділянки тільки в частині площі, необхідної для розташування об`єкту нерухомості, а також розташування на земельній ділянці об`єктів нерухомості, які належать іншим особам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відповідно до наведених вище положень чинного законодавства обов`язок щодо оформлення земельної ділянки у необхідних для експлуатації об`єкту нерухомості межах покладається на власника об`єкту нерухомості, який на ній розташований.
Крім того, за висновками, викладеними у пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. У пункті 49 цієї ж постанови зазначено, що ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Відповідно до абзацу 1 частини другої, абзацу 1 частини третьої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Таким чином дії щодо приведення площі земельної ділянки до такої, яка відповідає фактично зайнятій мають бути вчинені Відповідачкою, а у разі допущення нею бездіяльності в цій частині, виходячи із загального протиправного характеру користування нею земельною ділянкою, саме на неї покладаються відповідні юридичні наслідки.
Побідної правової позиції дотримується також Верховний Суд, зокрема, в постанові від 24 червня 2026 року у cправі № 909/1000/24, колегія суддів звернула увагу, якщо відповідач вважає, що він користується певною частиною земельної ділянки, а не всією її площею, то наведене не невілює обов`язку сплати відповідних платежів. Відповідач, у такому разі, мав би визначити площу земельної ділянки, якою він вважає що користується і вчинити відповідні дії до власника земельної ділянки з метою належного оформлення користування та сплати за цю ділянку.
Також в частині, приведення відомостей в Державному земельному кадастрі до достовірних, колегія суддів звертає увагу на те, що для застосування правових наслідків, які витікають із встановлених міським судом у кримінальні справі обставин протиправних дій реєстратора в кримінальному провадженні, заінтересованою особою мають бути вчинені юридично значимі дії щодо їх усунення, зокрема, дії щодо скасування відповідного запису.
Водночас відповідачем не подано доказів здійснення тих чи інших звернень або поданих позовів та скарг з цього питання.
Посилання Відповідачки у Відзиві на обставини щодо площі земельної ділянки, встановлені у справі №909/710/19, не спростовують доводів позивача в цій справі у відповідній частині, оскільки як витікає із рішення суду від 12.12.2019 станом на момент його ухвалення площа нерухомого майна, яке належить ФОП Сидорчук була меншою ніж станом на момент звернення Ради із цим позовом.
Відтак, обставини встановлені судом у справі №909/710/19 змінилися, що виключає можливість застосування встановлених судом фактів при розгляді даного спору.
Відповідно до ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведені вище мотиви у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційному суді в частині, яка відповідає зазначеному вище, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нового рішення.
Судові витрати.
Згідно з ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пп. б) п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1.Апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області задовольнити.

2.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2026 скасувати.

3.Ухвалити нове рішення, яким позов Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області задовольнити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сидорчук Світлани Володимирівни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області (76004, м. Івано-Франківськ, вул. М. Грушевського, 21, код ЄДРПОУ 33644700) безпідставно збережені кошти в сумі 372 890,63 грн, а також 4 474,70 грн судового збору за подання позовної заяви та 6 712,05 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5.Видачу наказів доручити Господарському суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено та підписано 21.08.2026.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький

Судді Р.В. Міліціанов

Н.Л. Степанюк