ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 липня 2026 року	Справа №160/18960/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
установив:
30 червня 2025 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження з 01.01.2025 року ОСОБА_1 розміру пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII (в редакції Закону № 1014-V від 11.05.2007 року), частини 2, 3, 4, 13 та частини 20 (в редакції згідно рішення Конституційного Суду України №7-р(ІІ)2019 від 13.12.2019 року) статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII та підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 160/6270/20.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ: 21910427) здійснити з 01.01.2025 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років виходячи з 90 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідці Дніпропетровської обласної прокуратури від 28.02.2020 № 418-4вих/20, без обмеження її максимальним розміром бази нарахування єдиного соціального внеску, без обмеження її максимальним розміром, без застосування обмежень, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 року «Про механізм поетапного підняття пенсійних виплат деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», у щомісячному розмірі 37039,04 грн., з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» та з врахуванням статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» №4059-ІХ відповідачем протиправно виплачено пенсію із застосуванням обмежувальних коефіцієнтів.
Ухвалою від 14.05.2025 суд відкрив провадження в адміністративній справі та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відзив на позов не надано.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив таке.
Суд встановив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
3 січня 2025 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» щодо обмеження виплати спеціальних пенсії на період воєнного стану у 2025 році.
Розмір пенсії позивача до виплати з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 3 січня 2025 року №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» з 1 січня 2025 року становив 30621,97 грн. замість 37039,04 грн.
Представник позивача звернувся до відповідача із заявою про відновлення його пенсії у повному розмірі.
Відповідач не відновив розмір пенсії.
Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Щодо застосування статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України № 1 до правовідносин з виплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 , що призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру»
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини другої статті 64 Конституції України встановлено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Відповідно до статті 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (далі - Указ №64/2022), у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Таким чином, у період дії в Україні воєнного стану, введеного Указом №64/2022, не обмежені конституційні права і свободи людини і громадянина, які встановлені статтею 46 Конституції України.
Статтею 46 Закону № 4059-IX установлено, що у 2025 році у період дії воєнного стану пенсії, призначені (перераховані) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про Національний банк України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про дипломатичну службу», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про судову експертизу», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «;Про наукову і науково-технічну діяльність», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року № 379/95-ВР «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України» (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких (пенсійної виплати) перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням до суми перевищення коефіцієнтів у розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 46 Закону № 4059-IX Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1, яка застосовується з 01.01.2025, пунктом 1 якої установлено, що у період воєнного стану у 2025 році пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до, зокрема, Закону № 2262-ХІІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються із застосуванням коефіцієнтів до відповідних сум перевищення: до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,5; до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 11 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,4; до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 13 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,3; до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 17 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та не перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,2; до частини пенсії (пенсійної виплати), що перевищує 21 розмір прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, - 0,1.
Для осіб, пенсії яким призначено (перераховано) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, та які мають право на пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, і в яких розмір пенсії, обчисленої відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону № 1058-IV, перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, коефіцієнти застосовуються до відповідних сум перевищення пенсії, призначеної (перерахованої) відповідно до актів законодавства, зазначених в абзаці першому цього пункту, понад суму пенсії, обчислену відповідно до частини першої статті 27, абзацу другого частини першої статті 28 і статті 29 Закону № 1058-IV.
Пунктом 2 цієї Постанови № 1 установлено, що у період воєнного стану у 2025 році коефіцієнти, визначені пунктом 1 цієї постанови, не застосовуються до пенсій (пенсійних виплат) осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також до пенсій в разі втрати годувальника, призначених членам сім`ї загиблих (померлих, зниклих безвісти) таких осіб.
Законом України «Про прокуратуру» врегулювано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури.
Рішенням Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 було визнано неконституційним положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України та встановлено, що частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції.
Отже, з 13.12.2019 частина двадцята статті 86 Закону, відповідно до якої Кабінет Міністрів України мав встановити певний порядок перерахунку пенсії, не діє, а діє її первинна редакція, яка автоматично надає пенсіонерам право на перерахунок пенсії.
Конституційний Суд України констатував, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.
До того ж, належить зазначити, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020 зазначав, що предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзац восьмий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 09.07.2007 № 6-рп/2007). Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27.02.2020 № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Отже, Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Тому, враховуючи неодноразово викладену Конституційним Судом України юридичну позицію стосовно того, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (зокрема, абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини рішення від 22.05.2008 № 10-рп/2008), суд зазначає, що Закон № 4059-IX не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori), «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali), «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Водночас зазначений бюджетний закон фактично обмежує розмір пенсії позивача, що порушує гарантії, закріплені у статті 46 Конституції України.
Закон України про Державний бюджет України не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.
Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; форми і види пенсійного забезпечення.
За приписами статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (статті 46 Конституції України).
Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили щодо інших законів.
Водночас, Закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду (пункт 24 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України).
Тобто існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо, застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (lex specialis derogat generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.
За таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону України «Про прокуратуру», а положення Закону № 4059-IX вважати загальними нормами (lex generalis).
На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституцій України закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту кореспондує з принципом верховенства права.
При цьому, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону».
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).
При цьому, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
Вирішуючи питання правомірності застосування пенсійним органом коефіцієнтів зменшення, встановлених статтею 46 Закону № 4059-IX та Постановою № 1, до перерахованої пенсії у січні 2025 року пенсії, у справах №120/1081/25 та № 520/11006/25, Верховний Суд у постановах, відповідно, від 11.09.2025 та 22.10.2025 дійшов висновку, що застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХІІ та Законом №1789-ХІІ, положень статті 46 Закону № 4059-IX та Постанови № 1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.
Відтак, застосовуючи такий підхід до спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування з 1 січня 2025 року до виплати пенсії ОСОБА_1 коефіцієнтів, визначених пунктом 1 Постанови № 1, не відповідають приписам статей 19, 92 Конституції України та статті 2 КАС України, у зв`язку із чим є протиправними.
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в такій частині.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 28 січня 2026 року у справі № 420/14888/25, від 6 листопада 2025 року у справі № 460/2027/25, від 5 листопада 2025 року у справі № 520/3890/25.
Щодо обмеження пенсії максимальним розміром, відповідно до Закону України "Про прокуратуру"
Відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2020 № 160/6270/20 вирішено зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ ( в редакції Закону №1014-V від 11.05.2007 року), частин 2, 3, 4, 13 та частини 20 (в редакції згідно рішення Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 від 13.12.2019 року) статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 04.10.2014 року №1697- VІІ, постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати плати працівників прокуратури» у зв`язку із підвищенням заробітної плати прокурорсько -слідчим працівникам на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 28.02.2020 року №18-4вих20 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 06.09.2017 року за відповідною (прирівняною) посадою керівника місцевої прокуратури, виходячи з 90% заробітної плати без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням отриманих сум, починаючи з 01.03.2020 року. 
Таке рішення суду у встановленому порядку не скасовано, а тому підлягає до виконання пенсійним органом.
Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України. Так, стаття 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Верховний Суд у постанові від 22 жовтня 2025 року у справі №520/11006/25 виснував, що зміна правового регулювання відносин у сфері пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», можлива лише у випадку внесення відповідних змін до цього Закону. Інші нормативно-правові акти застосовуються лише у випадку їх прийняття відповідно до законів, що регулюють спірні правовідносини.
Розглянувши у касаційному порядку цю справу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду прийшов до висновку, що застосування при обчисленні (перерахунку) розміру пенсій громадян України із числа осіб, яким пенсія призначена за Законом України «Про прокуратуру», положень статті 46 Закону № 4059-IX та Постанови № 1, якими передбачено виплату таких пенсій, із застосуванням коефіцієнтів до суми пенсії, яка перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (що фактично призводить до обмеження розміру таких пенсій), є протиправним та таким, що обмежує гарантоване право на належний соціальний захист, передбачене статтею 46 Конституції України.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статті 6 Закону України «Про адміністративну процедуру» та статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на встановлені обставини справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Судом встановлено, що відповідачем протиправно не здійснено позивачу перерахунок пенсії відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим належним способом захисту порушеного права є покладення на відповідача обов`язку здійснити відповідний перерахунок пенсії та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Разом із тим позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії у конкретно визначеному позивачем розмірі задоволенню не підлягають.
Так, визначення конкретного розміру пенсії та суми належних до виплати коштів належить до компетенції органу Пенсійного фонду України, який здійснює відповідні розрахунки на підставі документів пенсійної справи, із застосуванням вимог пенсійного законодавства та з урахуванням усіх складових пенсійної виплати, її індексації, доплат, надбавок, підвищень, а також сум, які були фактично виплачені особі за відповідний період.
Суд не наділений повноваженнями здійснювати такі розрахунки замість суб`єкта владних повноважень або визначати конкретний розмір пенсійної виплати за відсутності здійсненого відповідачем перерахунку. Встановлення судом конкретної суми до виплати у такому випадку означало б підміну дискреційних повноважень органу, на який законом покладено обов`язок щодо обчислення та нарахування пенсії.
При цьому покладення на відповідача обов`язку здійснити перерахунок пенсії відповідно до висновків суду забезпечує ефективне відновлення порушеного права позивача, оскільки після проведення такого перерахунку відповідач зобов`язаний здійснити виплату всіх належних сум, визначених відповідно до вимог законодавства та цього судового рішення.
Отже, позов підлягає задоволенню частково: у частині визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії відповідно до висновків суду, тоді як у частині визначення конкретного розміру пенсії (суми до виплати) слід відмовити як такій, що виходить за межі повноважень суду та підлягає визначенню відповідачем під час виконання судового рішення.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, підстави для задоволення заявлених позивачем клопотань про допущення рішення до негайного виконання та встановлення судового контролю відсутні.
Так, відповідно до статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайному виконанню підлягають, зокрема, рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів – у межах суми стягнення за один місяць.
Разом із тим у цій справі суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії та провести її виплату відповідно до висновків суду, однак відмовив у задоволенні позовних вимог у частині визначення конкретного розміру пенсійної виплати (суми до стягнення), оскільки її обчислення належить до компетенції відповідача та має бути здійснене під час виконання судового рішення.
За таких обставин судовим рішенням не присуджується до стягнення конкретна сума пенсійної виплати за один місяць, а тому відсутній визначений статтею 371 Кодексу адміністративного судочинства України предмет негайного виконання. У зв`язку з цим клопотання позивача про допущення рішення суду до негайного виконання задоволенню не підлягає.
Щодо клопотання про встановлення судового контролю суд зазначає, що відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення, має право, але не зобов`язаний, зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про його виконання.
Водночас на момент ухвалення цього рішення відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про намір відповідача ухилитися від його виконання або про існування реального ризику невиконання рішення суду після набрання ним законної сили. Позивачем також не наведено обставин, які б обґрунтовували необхідність застосування такого заходу процесуального контролю саме на цій стадії розгляду справи.
Крім того, питання встановлення судового контролю є похідним від факту невиконання судового рішення. До набрання рішенням законної сили та спливу строку, необхідного для його добровільного виконання, відсутні підстави стверджувати про неналежне виконання або ухилення відповідача від виконання покладених на нього обов`язків, а тому вирішення питання про застосування заходів судового контролю на цій стадії є передчасним.
У разі ж невиконання судового рішення після набрання ним законної сили позивач не позбавлений права звернутися до суду із відповідною заявою в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, а суд, встановивши наявність визначених законом підстав, вправі застосувати передбачені процесуальним законом заходи судового контролю.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:
Позовну заяву – задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження з 01.01.2025 року ОСОБА_1 розміру пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII (в редакції Закону № 1014-V від 11.05.2007 року), частини 2, 3, 4, 13 та частини 20 (в редакції згідно рішення Конституційного Суду України №7-р(ІІ)2019 від 13.12.2019 року) статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII та підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 160/6270/20.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ: 21910427) здійснити з 01.01.2025 року перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років виходячи з 90 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідці Дніпропетровської обласної прокуратури від 28.02.2020 № 418-4вих/20, без обмеження її максимальним розміром бази нарахування єдиного соціального внеску, без обмеження її максимальним розміром, без застосування обмежень, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 року «Про механізм поетапного підняття пенсійних виплат деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», з урахуванням фактично виплачених сум.
В решті позову відмовити.
У встановленні судового контролю відмовити.
У негайному виконанні рішення суду в частині виплати присудженої пенсії в розмірі 37039,04 грн. відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Савченко