П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/2887/26

Суддя першої інстанції - Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2026 року у справі №400/2887/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним рішення, оформленого витягом з протоколу від 03 січня 2026 року №1, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив:
- визнати протиправним рішення комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України оформлене Витягом з протоколу засідання комісії від 03 січня 2026 року №1 про відмову у включенні ОСОБА_1 до проекту наказу на виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої п.4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень відповідно до Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153 (в редакції Постанови КМУ від 30 липня 2025 року №942, чинній з 07 серпня 2025 року) та прийняти рішення з урахуванням правової позиції суду. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2026 року у справі №400/2887/26, в якій він просить рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2026 року у справі №400/2887/26.
08 липня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження та витребувано додаткові докази.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2026 року витребувано додаткові докази. 
15 липня 2026 року продовжено процесуальний строк розгляду справи до 18 вересня 2026 року. Підготовку справи до розгляду закінчено 15 вересня 2026 року.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходить безперервну військову службу у Національній гвардії України з 08 листопада 2019 року по теперішній час. Наразі позивач перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. 
За результатами розгляду рапорту позивача щодо виплати одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” (далі - Постанова №153), відповідач прийняв рішення про відмову у включенні позивача до проекту наказу на виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1000000,00 гривень, що оформлено Витягом з протоколу засідання комісії В/ч НОМЕР_1 від 03 січня 2026 року №1.
Підставою відмови зазначено, що позивач не відповідає вимогам п.4 Постанови КМУ п.4 Постанови №153, оскільки останній уклав контракт про проходження військової служби 03 лютого 2020 року, тобто раніше початку оголошення воєнного стану.
Вважаючи відмову протиправно, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, у тому числі, проходження військової служби.
Частиною 1 ст.9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи.
Отже, на території України діє особливий період.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану" (далі - Постанова №153) вирішено погодитись з пропозицією Міністерства оборони стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану.
Пунктом 4 Постанови №153 установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року №64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу; проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”; проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
У свою чергу, відповідно до пункту 1 Порядку №153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Як визначено пунктом 2 Порядку №153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років.
На підставі абз.1 пункту 7 Порядку №153 контракт з громадянами України, зазначеними в пункті 2 цього Порядку, укладається строком на один рік з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців протягом дії контракту.
Також, пункт 13 Порядку №153 визначає, зокрема, що однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контракту. Для громадян України, зазначених у пункті 2^-1 цього Порядку, однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше дванадцяти місяців за сукупністю протягом дії контракту.
Колегією суддів встановлено та не оспорюється апелянтом, що позивач прийнятий на військову службу за контрактом на три роки, що підтверджується копією контракту від 03 лютого 2020 року.
Згідно матеріалів справи позивач після закінчення строку дії попереднього контракту, уклав новий контракт у 2023 році, проте відповідно до службової записки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України оригінал контракту, який витребовувався судом апеляційної інстанції, був знищений внаслідок ракетних ударів 15 жовтня 2023 року по військовому містечку № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де розміщувалось відділення кадрової роботи Військової частини НОМЕР_1 .
Також зазначено, що за результатами опрацювання наявних архівних документів, які збереглися, копії вищезазначеного контракту у Військовій частині НОМЕР_1 відсутні або не створювались.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відсутність в матеріалах справи примірника контракту про проходження військової служби особами сержантського та старшинського складу, за наявності підтвердженого сторонами факту його укладення позивачем у 2023 році, не дає підстави для висновку про те, що такий контракт не укладався.
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виданої 02 серпня 2023 року №5354 Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, за час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 08 квітня 2023 року по 30 квітня 2023 року, з 01 травня по 19 травня 2023 року, з 22 травня 2023 по 24 травня 2023 року, з 29 травня 2023 року по 31 травня 2023 року, з 01 червня по 18 червня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області.
Відповідно до довідки №5173 від 11 червня 2025 року Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України за час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 08 квітня 2023 року по 19 травня 2023 року, з 22 травня 2023 по 24 травня 2023 року, з 29 травня 2023 року по 18 червня 2023 року, з 18 листопада 2024 року по 19 листопада 2024 року, з 20 листопада 2024 року по 20 січня 2025 року, з 01 лютого 2025 року по 25 квітня 2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України перебуваючи в Запорізькій, Донецькій областях.
ОСОБА_1 визнаний учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 02 липня 2025 року.
Відповідно до довідки ВЛК №2078/с від 08 грудня 2025 року молодший сержант ОСОБА_1 під час виконання бойових завдань отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини.
Крім того, 22 квітня 2025 року під час виконання бойового завдання при безпосередній участі у бойових діях, у заходах з національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, внаслідок скиду з БпЛА противника, отримав МВТ. Опік полум`ям ІІ АБ ст. 6% кистей, обличчя. ЗЧМТ. Струс головного мозку з цефалгічним вестибулоа-тактичним синдромом. Акубаротравма з збереженням цілісності обох барабанних перетинок, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 12 травня 2025 року №324/2025, виданою Військовою частиною НОМЕР_1 . 
Доказів того, що позивач притягувався до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарної відповідальності, суду не надано.
Оцінюючи встановлені обставини справи, колегія суддів звертає увагу, що визначальним для вирішення цього спору також є питання про те, чи охоплюється абзацом другим пункту 4 Постанови №153 обставина, що позивач був прийнятий на військову службу за контрактом 03 лютого 2020 року, тобто до введення в Україні воєнного стану (24 лютого 2022 року), а в подальшому уклав новий контракт у 2023 році.
За буквальним змістом абзацу другого пункту 4 Постанови №153 право на винагороду мають особи, які “до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану”, саме на це і опирався суд першої інстанції, ухвалюючи спірне рішення. 
Колегія суддів не погоджується з таким тлумаченням цієї норми з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач був призваний на військову службу до початку воєнного стану, 03 лютого 2020 року уклав контракт про проходження військової служби осіб рядового складу строком на три роки, а після його закінчення, у 2023 році, тобто під час дії воєнного стану, уклав контракт про проходження військової служби осіб сержантського складу.
Те, що позивач первісно був прийнятий (призваний) на військову службу до введення воєнного стану, не може бути покладено в основу висновку про відсутність у нього права на винагороду за пунктом 4 Постанови №153 без урахування факту укладення нового контракту у 2023 році.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба за контрактом осіб рядового складу та військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу є окремими видами військової служби. Укладення позивачем у 2023 році нового контракту про проходження військової служби особами сержантського складу відбулося вже в умовах воєнного стану та мало наслідком набуття ним нового правового статусу у межах проходження військової служби.
Зазначена обставина не може розглядатись як підстава для позбавлення позивача права на передбачену державою заохочувальну виплату. Інше тлумачення фактично призвело б нівелювання мети прийняття Постанови №153, якою запроваджено додатковий мотиваційний підхід для стимулювання осіб відповідного віку проходити військову службу під час воєнного стану.
Більше того, постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 2025 року №942 пункт 4 Постанови №153 було доповнено положенням, відповідно до якого виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, які відповідають установленим вимогам та були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу.
Колегія суддів також наголошує на тому, що тлумачення пункту 4 Постанови №153 у вузькому значенні, тобто лише відносно осіб, які вперше були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, буде дискримінаційним відносно осіб, котрі станом на 24 лютого 2022 року вже перебували на військовій службі та у подальшому продовжили проходження військової служби за контрактом в умовах воєнного стану.
Також, колегія суддів зазначає, що позивач проходив військову службу та брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора строком, що за сукупністю становить 142 дні (тобто менше шести місяців) станом на дату набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 №153
Таким чином, позивач не відповідає лише критерію шестимісячної тривалості безпосередньої участі у бойових діях для виплати винагороди повному розмірі.
Проте, встановлена законодавцем спеціальна норма прямо передбачає виняток для військовослужбовців, які через поранення, отримане під час захисту Вітчизни, не мали можливості безпосередньої участі протягом шестимісячного строку у бойових діях. 
Матеріалами справи підтверджується, що під час виконання бойових завдань позивач отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, що підтверджуються довідкою ВЛК №2078/с від 08 грудня 2025 року. Отже, наявність у позивача поранення є саме тією обставиною, з якою пункт 4 Постанови №153 пов`язує виплату винагороди у повному обсязі незалежно від того, що фактична тривалість безпосередньої участі у бойових діях становила менше шести місяців.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись статтями 242-244, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним рішення, оформленого витягом з протоколу від 03 січня 2026 року №1, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним рішення комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом засідання комісії від 03 січня 2026 року №1, про відмову у включенні ОСОБА_1 до проекту наказу на виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої п.4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень відповідно до Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року №153 (в редакції Постанови КМУ від 30 липня 2025 року №942, чинній з 07 серпня 2025 року) та прийняти рішення з урахуванням правової позиції апеляційного суду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв