Справа № 336/2528/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Харечка С.П.,
секретар судового засідання Литвиненко В.М.,
з участю відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Дремлюги Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.02.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1600206 про надання коштів на умовах споживчого кредиту на суму 10 000,00 грн строком на 30 днів. За договором факторингу № 27062022 від 27.06.2022 право вимоги перейшло від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та за договором факторингу № 23/05/24 від 23.05.2024 право вимоги перейшло від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до позивача - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Зазначає, що заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість у розмірі 32 790,00 грн, що складається з тіла кредиту - 10 000,00 грн та процентів за користування кредитом - 22 790,00 грн
Представник позивача у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Дремлюга Ю.С., у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначає, що проценти за користування кредитом нараховані позивачем після закінчення строку кредитування, що на його думку, суперечить положенням статей 1048, 1054, 625 ЦК України. Строк кредитування закінчився 23.04.2021, тоді як проценти продовжували нараховуватися після цієї дати, внаслідок чого їх розмір зріс до 22 790,00 грн. Заявлений до стягнення розмір процентів є явно непропорційним сумі основного боргу та не відповідає принципам справедливості й добросовісності, а умови договору щодо їх нарахування після спливу строку кредитування є несправедливими, оскільки порушують права споживача. Крім того, відповідач зазначав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки містить суперечності щодо розміру нарахованих процентів та не містить належного обґрунтування підстав їх нарахування після закінчення строку кредитування. В матеріалах справи відсутні докази належного письмового повідомлення про відступлення права вимоги. Просив застосувати позовну давність, посилаючись на те, що строк виконання кредитного зобов`язання настав у квітні 2021 року, тоді як позов подано лише у 2026 році, тобто після спливу встановленого законом трирічного строку. Також просив зменшити заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними зі складністю справи, її ціною та обсягом наданих правничих послуг.
Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 22.02.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 1600206.
Відповідно до умов кредитного договору, Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 10000.00 грн. Строк кредитування 30 днів зі стандартною процентною ставкою 1,90 % в день або зниженою процентною ставкою 1,90 % в день.
Згідно п. 1.1. Договору, укладення Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення паролю входу до особистого кабінету.
Пунктом 1.5. Договору передбачено, що реальна річна процентна ставка на датку укладення Договору складає за стандартною процентною ставкою 693,50% річних та за зниженою 693,50% річних.
У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору (п. 4.1.1. Договору).
Пунктом 4.2.1. Договору визначено, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк відповідо до п. 4.1.1.-4.1.6. Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту.
Загальна кількість автопролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (п. 4.2.5. Договору).
Зазначений договір та всі додатки до нього, в тому числі паспорт споживчого кредиту, відповідач підписав електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатору К109.
Кредитні кошти в сумі 10000 грн. відповідачу були перераховані на її картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом №1-0103 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 01.03.2024.
Додатковим договором від 23.03.2021 до Договору №1600206 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22.02.2021 було погоджено за зверненням відповідача пролонгувати даний кредитний договір на 30 днів, тобто до 23.04.2021. За цей період нарахування здійснюється за процентною ставкою 1,90% від суми кредиту в день. Угоду підписано одноразовим цифровим ідентифікатором К109.
27.06.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №27062022, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором, в тому числі за кредитним договором №1600206.
23.05.2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 23/05/24, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором,в тому числі за договором №1600206.
Тобто, до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за зазначеним кредитним договором в сумі 32790 грн., що вбачається з витягу з Реєстру заборгованостей № 5 від 23.05.2024.
Із долучених до матеріалів справи розрахунків слідує, що розмір заборгованості позичальника за Договором №1600206 становить 32790 грн. 00 коп., з яких 10 000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням, 22790 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до абз. 1 ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредитних коштів та перехід до позивача права вимоги за спірним зобов`язанням. 
Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо неправомірності нарахування процентів після закінчення строку кредитування, оскільки умовами кредитного договору передбачено автоматичне продовження строку користування кредитом, а нарахування процентів здійснено відповідно до умов договору в межах строку кредитування. Щодо доводів про несправедливість умов договору та непропорційність розміру процентів суд відхиляє, оскільки під час укладення договору сторони погодили його істотні умови, доказів недійсності договору чи окремих його положень матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому воєнного стану.
Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.
Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України (чинного на момент звернення із позовом ) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по 04.09.2025 перебіг строків позовної давності зупинено.
Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. За таких обставин посилання відповідача на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 гривень. Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути зазначену суму судового збору.
Щодо вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне.
Згідно із ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом 3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги представником позивача до матеріалів справи долучено договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та АО «Лігал ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №2454 від 01.01.2026, витяг з акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року, з яких вбачається перелік наданих правових та юридичних послуг, кількість годин та вартість послуг, а саме: надання усної консультації з вивченням документів, 2 год 4000 грн, складання позовної заяви, 3 год. 9000 грн, а всього 13000 грн.
При цьому, суд наголошує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на складність справи, розмір суми заборгованості за кредитним договором, яка підлягала стягненню з відповідача, матеріальне становище відповідача, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 2000,00 грн., яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивача у цій справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
В И Р I Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за Договором №1600206 від 22.02.2021 у розмірі 32 790 грн. 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження: вул. Гедройця Єжи, буд.6, офіс 521, м. Київ, код ЄДРПОУ 42640371.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення виготовлено 13.07.2026 року.

Суддя Харечко С.П.