Справа № 201/980/26
Провадження № 2/201/2222/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року      м. Дніпро
Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Батманової В.В.,
з секретарем судового засідання Головко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Наше Місто» про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації.
У поданому позові позивач просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та виселити їх без надання іншого жилого приміщення.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що квартира була передана сім`ї позивача ОСОБА_1 у 1967 році на підставі ордеру № 674, виданого 19.09.1967 згідно рішення виконкому Жовтневої Ради депутатів трудящих. 
Головним квартиронаймачем була дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Окрім дружини позивача ОСОБА_1 , яка померла у даній квартирі також є зареєстрованими дочки позивача ОСОБА_2 , яка мешкає у вказаній квартирі та ОСОБА_3 та онук ОСОБА_4 , які у вказаній квартирі не мешкають з 2000-2005 років. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі порушує права позивачів.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник, а також позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. 
Відповідачі в судове засідання, не з`явились, про дати судових засідань були повідомлені належним чином за адресою, вказаною позивачем, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті «Судова Влада», будь-яких заперечень або відзив на позов відповідачі не надали.
Інші сторони в судове засідання не з`явились, від представника виконавчого комітету Дніпровської міської ради надійшла заява про можливість розгляду вказаної справи без його участі.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , які є сусідами позивачів показали суду, що знайому з позивачем ОСОБА_1 , мешкають у вказаному будинку 25 років, за цей час жодного разу не бачили відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та з ними не знайомі.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні 
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено у ході розгляду справи сім`ї позивача ОСОБА_1 була передана квартира АДРЕСА_1 у користування на підставі ордеру № 674, виданого 19.09.1967 згідно рішення виконкому Жовтневої Ради депутатів трудящих (а.с. № 19-24).
Головним квартиронаймачем була дружина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно із довідкою №5344 про склад сім`ї, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно акту від 27.10.2025 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає з 26.06.2002 (а.с. № 33). 
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно до ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. 
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року за відсутності поважних причин у мешканця житла щодо його постійного не проживання за місцем знаходження житла він може бути визнаний судом, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» передбачено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме: від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що вищезазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).
Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Таким чином відповідачі без поважних причин понад рік не проживають у квартирі АДРЕСА_1 .
З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що доводи позивача знайшли підтвердження в ході судового розгляду, а відтак вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Розглядаючи вимоги позивачів в частині виселення  ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з квартири  АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог, як таких, що заявлені безпідставно, оскільки жодних доказів проживання (перебування) цих осіб у вказаній квартирі суду не надано та судом не встановлено.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог позивача, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого при пред`явленні позову судового збору в розмірі 1211,20 грн. по 605,60 грн. з кожного.
На підставі викладеного, керуючись ст.3,8,19,41,55,124,129 Конституції України, ст.9,64,65,71,72,156,163 ЖК України, ст.4,5,18,43,49,76-81,84,89,258,259,263-265,268, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване підприємство «Наше Місто» про визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням, виселення та зняття з реєстрації задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити. 
Рішення суду відповідно до положень ст. 289 ЦПК України набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя            В.В. Батманова