Справа №: 343/488/26 
Провадження №: 2/343/529/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року м. Долина
Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:
головуючого судді – Андрусіва І.М.,
з участю: секретаря судового засідання - Семків В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Долинського районного суду Івано - Франківської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 343/488/26, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій сторін:
представник позивача ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» - адвокат Усенко М.І., звернувся до суду із позовом (а.с. 1-3), до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №24993697 від 10.07.2024, у розмірі 20 466 грн., та понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 10.07.2024 між позивачем ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №24993697, який підписано відповідачем електронним підписом, на таких умовах, зокрема: сума кредиту – 3 000 грн (п. 1.2.); строк кредитування – 360 днів (п. 1.3.); денна відсоткова ставка – 1,63% (п. 1.10.); пільговий період – 21 календарний день (з 10.07.2024 до 31.07.2024), під час якого застосовується пільгова відсоткова ставка у розмірі 1,2%, стандартний період – 339 календарних днів (з 01.08.2024 до 05.07.2025), під час якого застосовується стандартна процентна ставка – 1,5% (п. 2.2.3.).
Позивач належним чином виконав свої обов`язки за даним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, проте останній не виконував свої зобов`язання за цим договором, внаслідок чого в нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 20 466 грн., яка складається із: 3 000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 15 966 грн – заборгованість за відсотками; 1 500 грн – штраф. 
Представник позивача ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» - адвокат Усенко М.І. у судове засідання не з`явився, безпосередньо у позовній заяві та окремих клопотаннях просив розгляд справи проводити без його участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення таких був повідомленим у встановленому законом порядку.
ІІ. Процесуальні дії у справі:
16 березня 2026 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
13 липня 2026 року ухвалою суду постановлено провести заочний розгляд даної справи.
Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідач був повідомленим у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке повторно не з`явився, представник позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечив, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
З урахуванням того, що розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 268 ЦПК України.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
матеріалами справи встановлено, що 10.07.2024 між ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №24993697 (а.с. 6-12), який підписаний відповідачем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором – 56tj6rzk), на таких умовах: сума кредиту – 3000 грн (п. 1.2.); строк кредитування – 360 днів (п. 1.3.); денна відсоткова ставка – 1,63% (п. 1.10.); кошти надаються шляхом безготівкового переказу на банківську картку № НОМЕР_1 відповідача (п. 2.1.); пільговий період – 21 календарний день (з 10.07.2024 до 31.07.2024), під час якого застосовується пільгова відсоткова ставка у розмірі 1,2%, стандартний період – 339 календарних днів (з 01.08.2024 до 05.07.2025), під час якого застосовується стандартна процентна ставка – 1,5% (п. 2.2.3.).
Відповідно до розрахунку заборгованості за цим кредитним договором (а.с. 18-20), розмір такої становить 20 466 грн., з яких: 3 000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 15 966 грн – заборгованість за відсотками; 1 500 грн – штраф.
Спірні правовідносини у даній справі виникли стосовно належного виконання умов кредитного договору, непогашення відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
ІV. Оцінка суду:
суд, вивчивши зміст позову, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, доходить такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Механізм укладення електронної угоди, яким скористався позивач у взаємовідносинах із відповідачем врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Так, суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» 10.07.2024 уклали кредитний договір №24993697. Даний договір було підписано відповідачем електронним підписом. 
Доказів належного виконання зобов`язання по поверненню кредитних коштів відповідач суду не надав, не подано ним і будь - яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, а також не подано будь - яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Таким чином, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 000 грн підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.
Стосовно нарахованих позивачем відсотків у розмірі 15 966 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування», а саме, доповнено даний закон частиною 5, відповідно до якої, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%.
Водночас, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Тобто, з 24.12.2023 до 21.04.2024 денна процентна ставка за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5%, з 22.04.2024 до 19.08.2024 – 1,5% і лише з 20.08.2024 – не більше 1%.
Суд встановив, що позивачем, за період з 10.07.2024 до 19.08.2024, нарахування відсотків (1 611 грн), в частині денної процентної ставки, здійснювалось із дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування». 
Проте, за період з 20.08.2024 до 04.07.2025, розмір денної процентної ставки перевищував розмір такої, встановленої Законом України «Про споживче кредитування», а тому суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок відсотків за даний період.
Тому, здійснивши власний розрахунок, суд вважає, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків за період з 20.08.2024 до 04.07.2025 у розмірі 9 570 грн (3 000 грн (сума кредиту) х 1% (денна процентна ставка визначена законом) х 319 днів)
Отже, загальний розмір відсотків, який слід стягнути із відповідача на користь позивача становить 11 181 грн.
Стосовно нарахованого позивачем штрафу у розмірі 1 500 грн., суд зазначає таке.
З аналізу положень п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України можна зробити висновок про те, що на кредитний договір, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким, зокрема розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту: "6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
Пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" виключено на підставі Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Також, згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено, зокрема, пункт 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
На час розгляду справи в суді, положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч. 2 ст. 4 ЦК України).
Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
- в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
- в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір;
- у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача штрафу у розмірі 1 500 грн не підлягають задоволенню і такі підлягають списанню позивачем.
Отже, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №24993697 від 10.07.2024, який слід стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» становить 14 181 грн (3 000 грн – тіло кредиту, 11 181 грн – відсотки).
V. Розподіл судових витрат:
відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 66,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №760 від 23.02.2026 (а.с. 5), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення із відповідача 14 181 грн., що становить 69,29% від розміру заявлених позовних вимог, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 1 844,78 грн (2 662,40 грн х 69,29% / 100%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Представник позивача на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 8 000 грн надав:
- договір про надання правової допомоги №0207 від 02.07.2025 (а.с. 25), який укладено між ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» та АО «Апологет», в особі керуючого партнера – Усенка М.І., в якому визначено, що вартість наданих правничих послуг становить 8 000 грн за одну кредитну справу;
- копію ордера серії ВС №1418829, про надання правничої допомоги ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» адвокатом Усенком М.І. (а.с. 26);
- акт наданих послуг від 06.02.2026 (зворотна сторона а.с. 26) та детальний опис наданих послуг (а.с. 27), в якому зазначено вид виконаних робіт (наданих послуг) з детальним описом виконаних робіт, кількість витраченого часу та їх вартість на загальну суму 8 000 грн.
Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідач ОСОБА_1 не заявляв клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, як і не навів обставин, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню.
Водночас, беручи до уваги те, що позов задоволено частково, а саме на 69,29%, із врахуванням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, із відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ТАЙГЕР ФІНАНС» слід стягнути 5 543,20 грн (8 000 грн х 69,29% : 100%) понесених витрат на правничу допомогу.
На підставі викладеного, ст. 526, 614, 626, 639, 1046 ЦК України та керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-282, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС»: заборгованість за кредитним договором №24993697 від 10.07.2024, у розмірі 14 181 (чотирнадцять тисяч сто вісімдесят одна) гривня; 1 844 (одну тисячу вісімсот сорок чотири) гривні 78 копійок сплаченого судового збору та 5 543 (п`ять тисяч п`ятсот сорок три) гривні 20 копійок понесених витрат за надання професійної правничої допомоги.
У задоволенні решти вимог – відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано - Франківської області за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його складення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТАЙГЕР ФІНАНС», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Смаль – Стоцького, 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 43561909.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Повне рішення суду складено 13.07.2026.

Суддя: І.М.Андрусів