Головуючий у суді першої інстанції: Білоцерківець О.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 757/42991/25-п
провадження №33/824/1477/2026

3 квітня 2026 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.3 ст.172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Студзінським Максимом Анатолійовичем, на постанову Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року,-
В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 ст.172-20 КУпАП від 3 вересня 2025 року,  ОСОБА_1 03 вересня 2025 року близько 16 години в умовах особливого періоду перебував в розташуванні військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Відмовився, в присутності двох свідків, від проходження огляду на стан сп`яніння, про що був складений відповідний акт.Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч.3 ст.172-20 КУпАП.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року накладено на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.) зі стягненням сплати судових витрат на користь держави.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник    ОСОБА_1 - адвокат Студзінський М.А. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 рокуі закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, провадження у справі закриттю через однобічне та неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи. Вказує, що обвинувачення у вчиненому правопорушенні ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах. 
Одночасно в апеляційній скарзі захисник   ОСОБА_1 - адвокат Студзінський М.А. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року. В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що про оскаржувану постанову дізнався 29 грудня 2025 року з ЄДРСР.
З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року, як такий, що пропущений з поважних причин.
В судове засідання ні ОСОБА_1 , ні його захисник Студзінський М.А. не з'явилися, останній повідомлений про місце, день і час засідання суду шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету, про що міститься звіт про доставку вихідної кореспонденції, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність.
Переглянувши справу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обгрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місцю сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч.2 ст.62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Зазначеним вимогам закону оскаржена постанова в повній мірі не відповідає. 
Суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, перелічивши в судовому рішенні наявні у справі документи, не надав їм належну правову оцінку, висновки свої не мотивував.
За таких обставин апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги і вважає за необхідне постанову суду першої інстанції змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Так, відповідно до протоколу, ОСОБА_1 3 вересня 2025 року близько 16 години в умовах особливого періоду перебував в розташуванні військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з ознаками алкогольного сп'яніння. Відмовився, в присутності двох свідків, від проходження огляду на стан сп'яніння, про що був складений відповідний акт.
Відповідно до ч. 3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі саме порушення, або в умовах особливого періоду.
Згідно з ч.1 ст.172-20 КУпАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Установлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, у званні лейтенанта.
3 вересня 2025 року знаходився на території військової частини НОМЕР_1 за адресоб: АДРЕСА_2 .
Крім того, перебував у стані алкогольного сп'яніння, від проходження тесту на алкоголь відмовився в присутності свідків: капітана ОСОБА_2 та молодшого лейтенанта ОСОБА_3 .
Зазначені обставини підтверджуються рапортами заступника командира з психологічної підтримки персоналу - начальник групи психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 , рапортом офіцера відділення планування штабу військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_5 , а також актом № 317 огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Зі змісту акту вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Разом з тим, ОСОБА_1 відмовився від освідування на стан сп'яніння, відмовився від огляду на стан сп'яніння в медичному закладі.
Отже, матеріалами справи достеменно підтверджено, що  ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, під час виконання обов`язків військової служби, маючи ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду як безпосередньо у військовій частині, так і у медичному закладі, що відповідає правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 172-20 КУпАП.
Так, відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Вказані вимоги закону уповноваженою особою дотримано повною мірою, оскільки після виявлення ознак сп`яніння у військовослужбовця ОСОБА_1 , останньому було запропоновано пройти огляд у розташуванні Центрального управління ВСП по м. Києва та Київської області, але він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
Виявлення та оголошення ознак сп`яніння не є твердженням про перебування військовослужбовця у стані сп`яніння, а лише вказує на необхідність проходження огляду для підтвердження або спростування такого стану. У даному випадку ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду у ІНФОРМАЦІЯ_2 , що унеможливило спростування його перебування у стані алкогольного сп`яніння. Більше того, сам ОСОБА_1 не заперечує факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
В той же час, обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, є саме вчинення особою дій, що передбачені частиною першою цієї статті, в умовах особливого періоду.
Зважаючи на приписи ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настав з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відновний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває згідно з численними Указами «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».
На момент вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в Україні існує особливий період.
Таким чином, всі ознаки адміністративного правопорушення, передбачені ч.3 ст.172-20 КУпАП, що інкримінуються ОСОБА_1 , є доведеними, відповідно притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за цією статтею має всі підстави. Правильним є і вид стягнення, призначений судом першої інстанції.
Разом з тим, оскільки висновки суду першої інстанції недостатньо мотивовані, тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану захисником Студзінським Максимом Анатолійовичем,задовольнити частково.
Постанову Печерського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2025 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна