Справа № 522/18844/25
Провадження № 2/522/1163/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суду м. Одеси у складі:
головуючої – судді Косіциної В.В.,
за участі секретаря судового засідання – Гресько Б.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:
20 серпня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у якій позивач просить суд:
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та машиномісце АДРЕСА_2 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та машиномісце АДРЕСА_2 .
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Разом із позовом до суду надійшло клопотання про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати:
- у державного реєстратора Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області або Юридичного департаменту ОМР належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності квартири АДРЕСА_1 ;
- у державного реєстратора Файчук Наталії Анатоліївни, КП «Агенція реєстраційних послуг» або Юридичного департаменту ОМР належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на машиномісце №В1 у будинку АДРЕСА_3 .
Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. Підготовче засідання призначено на 29 вересня 2025 року.
25 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича про зміну предмету позову, у якій позивач просить суд прийняти заяву до розгляду та викласти позовні вимоги у наступній редакції:
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та машиномісце АДРЕСА_2 ;
- в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1735175751101.
- в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку машиномісця №В1 у будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 15,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1906014151101.
29 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі, у якому заявниця просила закрити провадження у справі.
У підготовче засідання, призначене на 29 вересня 2025 року з`явився представник позивача, відповідачка та її представник. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято до розгляду заяву представника позивача – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі. Відкладено підготовче засідання на 22 жовтня 2025 року.
10 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича про забезпечення позову, у якій заявник просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, а саме:
- квартиру АДРЕСА_1 ;
- машиномісце АДРЕСА_2 .
14 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому відповідачка заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити.
14 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_2 про виклик свідків та витребування, у якій заявниця просила викликати та допитати в якості свідків:
- ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 ;
- ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 .
Також просила витребувати з ДРФО інформацію про доходи ОСОБА_1 у період з січня 2013 року по липець 2025 року.
Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на 1/2 частку об`єктів нерухомого майна, що належать на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , а саме:
- АДРЕСА_3 , машиномісце № НОМЕР_2 , загальною площею 15,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1906014151101;
- АДРЕСА_6 , загальною площею 73,7 кв.м., житлова площа 39,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1735175751101.
22 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У підготовче засідання, призначене на 22 жовтня 2025 року з`явилася відповідачка та її представник. Інші учасники справи у підготовче засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 13 листопада 2025 року.
04 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити.
13 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідачка заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні.
13 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати:
- у Ананьївської міської ради Подільського району Одеської області належним чином засвідчену копію реєстраційної справи щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 73,7 кв.м., право власності в розмірі 1/1 частки на явку зареєстровано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , в тому числі, документи, які були подані для державної реєстрації права власності, а саме: довідка серія та номер б/н, видана ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», акт прийому-передачі, серія та номер б/н, видана 10.10.2018 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», договір купівлі-продажу майнових прав об`кта нерухомого майна, серія та номер 2-2-3/26, виданий 05.03.2018 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС»;
- у КП «АГЕНЦІЯ РЕЄСТРАЦІЙНИХ ПОСЛУГ» копії документів, поданих ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 державному реєстратору – Файчак Наталії Анатоліївні, на підставі яких державний реєстратор прийняла рішення про державну реєстрацію права власності №48499030 від 03.09.2019 року (з відкриттям розділу) щодо реєстрації права власності на 1/1 частку машиномісця №В1 у будинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1906014151101, а саме: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н, виданий 12.07.2019 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», довідка серії та номер б/н, видана ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, серія та номер №П-2-1/ГП-26, виданий 13.03.2018 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», технічний паспорт серія та номер б/н, виданий 18.07.2019 року ТОВ «БТІ ГРУПП».
13 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича про витребування доказів, у якому заявник просив витребувати:
- у ОСОБА_2 копії документів, поданих Давидовою Ксенією державному реєстратору Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 73,7 кв.м., право власності в розмірі 1/1 частки на явку зареєстровано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , в тому числі, документи, які були подані для державної реєстрації права власності, а саме: довідка серія та номер б/н, видана ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», акт прийому-передачі, серія та номер б/н, видана 10.10.2018 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», договір купівлі-продажу майнових прав об`кта нерухомого майна, серія та номер 2-2-3/26, виданий 05.03.2018 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС»;
у ОСОБА_2 копії документів, поданих Давидовою Ксенією державному реєстратору КП «АГЕНЦІЯ РЕЄСТРАЦІЙНИХ ПОСЛУГ» щодо реєстрації права власності на 1/1 частку машиномісця №В1 у будинку АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1906014151101, а саме: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н, виданий 12.07.2019 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», довідка серії та номер б/н, видана ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна, серія та номер №П-2-1/ГП-26, виданий 13.03.2018 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», технічний паспорт серія та номер б/н, виданий 18.07.2019 року ТОВ «БТІ ГРУПП».
13 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича про виклик свідків, у якій заявник просив викликати та допитати в якості свідків:
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_7 .
У підготовче засідання, призначене на 13 листопада 2025 року з`явився представник позивача, відповідачка та її представник. 
Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про виклик свідків та клопотання представника позивача – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича про виклик свідків. Відкладено підготовче засідання на 27 листопада 2025 року.
Підготовче засідання, призначене на 27 листопада 2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої на лікарняному. Наступне підготовче засідання призначено на 10 грудня 2025 року.
10 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Давидової Ксенії надійшло клопотання про долучення доказів, у якій заявниця просила долучити до матеріалів справи копію довідки про державну реєстрацію ФОП, копію свідоцтва про сплату ЄП, повідомлення про припинення державної реєстрації ФОП, довідки з ГУ ДПС в Одеській області про доходи, довідки про рух коштів по рахунку в АБ «ПІВДЕННИЙ».
У підготовче засідання, призначене на 10 грудня 2025 року з`явився представник позивача, відповідачка та її представник. Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача – адвоката Макаренка Віталія Сергійовича про витребування доказів. Відкладено підготовчий розгляд справи на 12 лютого 2026 року.
11 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від Давидокої Ксенії надійшла заява про відкладення розгляду справи.
11 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшли пояснення у справі.
У підготовче засідання, призначене на 12 лютого 2026 року учасники справи – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд на 02 березня 2026 року.
02 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшли пояснення у справі.
У підготовче засідання, призначене на 02 березня 2026 року учасники справи – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено підготовчий розгляд на 10 березня 2026 року
10 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Прокопішиної Катерини Василівни про відкладення розгляду справи.
Також, 10 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Грицюка Олександра Олексійовича про відкладення розгляду справи.
10 березня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Макаренка В.С. про виклик свідків, у якому заявник просив викликати та допитати в якості свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_8 .
У підготовче засідання, призначене на 10 березня 2026 року з`явився представник позивача та представник відповідачки.
Ухвалою суду від 10 березня 2026 року клопотання представників відповідача – адвокатів Прокопішиної Катерини Василівни та Грицюка Олександра Олексійовича залишено без задоволення. Задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка. Закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 13 квітня 2026 року.
Судове засідання, призначене на 13 квітня 2026 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 23 квітня 2026 року.
Судове засідання, призначене на 23 квітня 2026 року не відбулося у зв`язку із зайнятістю головуючої в іншому судовому засіданні. Наступне судове засідання призначено на 27 квітня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 27 квітня 2026 року з`явилася відповідачка. Інші учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 08 червня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 08 червня 2026 року з`явився позивач та його представник, відповідачка та її представник. Здійснено допит свідка – ОСОБА_3 . Відкладено судове засідання на 02 липня 2026 року.
У судове засідання, призначене на 02 липня 2026 року з`явився позивач та його представник, відповідачка та її представник. Здійснено допит свідків – ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 09 липня 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
10.08.2016 Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2025 у справі №522/18149/25, яким шлюб між ними розірвано.
05 березня 2018 року між ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-2-3/26, за яким в порядку передбаченому договором продавець зобов`язався передати у власність покупця майнове право, а покупець зобов`язався прийняти майнове право і сплатити продавцю суму договору.
Відповідно до п.2.2. Договору, новозбудованим майном є самостійна двокімнатна квартира із будівельним номером АДРЕСА_9 , розташована на 2 поверсі об`єкта будівництва.
Відповідно до п.5.2. Договору, сума договору сплачується у гривні, еквівалент якої повинен становити 75 262,14 Доларів США за курсом Міжбанку до долару США за минулий день.
Згідно довідки, що видана ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_10 станом на 04.10.2018 зобов`язання за договором від 05.03.2018 №2-2-3/26 виконала у повному обсязі.
10 жовтня 2018 року між ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» та ОСОБА_6 було підписано акт прийому-передачі, за яким продавець передав покупцю новозбудоване майно – квартиру АДРЕСА_10 .
На підставі зазначених документів, 22 грудня 2018 року державним реєстратором Точилівської сільської ради Ананьївського району Одеської області було прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Також, 13 березня 2018 року між ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №П-2-1/ГП-26, за яким в порядку передбаченому договором продавець зобов`язався передати у власність покупця майнове право, а покупець зобов`язався прийняти майнове право і сплатити продавцю суму договору.
Відповідно до п.2.2. Договору, новозбудованим майном є самостійне машиномісце №2-1.
Відповідно до п.5.2. Договору, сума договору сплачується у гривні, еквівалент якої повинен становити 12 000,00 Доларів США за курсом Міжбанку до долару США за минулий день.
Згідно довідки, що видана ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_10 станом на 08.08.2019 зобов`язання за договором від 13.03.2018 №П-2-1/ГП-26 виконала у повному обсязі.
На підставі зазначених документів, 29 серпня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» було прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на машиномісце АДРЕСА_2 .
Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначає про те, що оскільки вказане майно набуте в період перебування у шлюбі, то воно вважається їх спільною сумісною власністю.
Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до частин другої, третьої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування вказаної презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом.
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18, викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 18.12.2023 у справі № 361/5135/19, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачка зазначила, що вказані об`єкти нерухомого майна були набуті нею за особисті кошти.
Вказує, що частина грошових коштів, а саме, 51 000 Доларів США було передано їй її хрещеною матір`ю – ОСОБА_3 . Вказує, що вказані грошові кошти були надані матері відповідачки, аби та прослідкувала як відповідачка витрать грошові кошти за умови, що вона доглядатиме про ОСОБА_3 .
Так, у судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що є хрещеною матір`ю ОСОБА_2 . Зазначила, що у 2007 році вона продала квартиру, оскільки жила в іншому районі. Ціна продажу склала близько 46 500 Доларів США. Грошові кошти від продажу вказаного об`єкта нерухомого майна передавалися в готівці та в подальшому зберігалися у банках, в тому числі на депозиті. Вказала, що оскільки дітей у неї не було, то вирішила передати кошти похресниці, оскільки, знала що їм потрібно купити квартиру. Вказала, що грошові кошти знімала з депозитів до 2015 року. У 2017 році домовилася з батьком відповідачки про передачу коштів та після чого вказані грошові кошти були передані її матері.
Суд зауважує, що з моменту продажу квартири (2007 рік) по момент, коли за твердженням свідка та відповідачки відбулася передача грошових коштів (2017 рік) пройшло близько 10-ти років.
При цьому, відповідачка під час розгляду справи не надала жодного доказу на підтвердження того, що у ОСОБА_3 у період з 2007 року були відкриті рахунки в банках, в тому числі депозитні, загальний розмір грошових коштів на яких складав би 51 000,00 Доларів США.
Не надано доказів на підтвердження того, що загальний розмір грошових коштів, які за твердженням свідка були зняті з депозитних рахунків в 2015 році становить 51 000,00 Доларів США.
Також, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б підтверджували ту обставину, що ОСОБА_3 станом на 2017 рік володіла грошовими коштами у розмірі 51 000,00 Доларів США.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Форми договору дарування були встановлені у ст.719 ЦПК України.
Згідно ч.5 ст.719 ЦПК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Грошова сума, яка за твердженням свідка та відповідачки були їй передані вочевидь перевищує 50-ти кратний розмір неоподаткового мінімуму доходів громадян, а тому, передача таких грошових коштів повинна була б супроводжуватися укладанням договору дарування із його подальшим нотаріальним посвідченням.
Проте, відповідачка не надала жодного доказу на підтверджування факту отримання грошових коштів (договір дарування, як звичайний так і нотаріально посвідчений, акт приймання-передачі, розписка) тошо.
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На думку суду, самі лише показання свідка про факт передачі грошових коштів не можуть підтверджувати їх передачу, за умови відсутності певних засобів доказування, які можуть підтвердити такий факт.
Так, відповідачкою надано листа, датований 12 грудня 2014 року наступного змісту: «Дорога моя племіннице Людо! Людо, ти знаєш, що в мене ближче та рідніше за тебе та Ксюші нікого немає. Життя зі мною так розпорядилося, що Бог не дав мені дітей. Моя велика надія на Ксюшу, мою хресницю. Сподіваюся, що вона поцінує моє рішення подарувати їй усі мої збереження від продажу квартири (51 000 Доларів США) аби вона купила квартиру для себе та дитини в новобудові і це буде пам`ятатися на все життя про мене…..».
Проте, вказаний лист в цілому не містить підпис особи, яка його писала.
Більше того, поряд із показанням свідка, вказаний лист не може бути доказом, що підтверджує наявність у ОСОБА_3 грошових коштів та факт їх передачі відповідачці.
У зв`язку з зазначеним, суд вважає, що відповідачкою не доведено ні факту наявності у ОСОБА_3 станом на 2017 рік грошових коштів у розмірі 51 000,00 Доларів, ні їх передачі безпосередньо відповідачці для подальшого придбання об`єктів нерухомого майна, які є предметом спору.
Заперечуючи проти задоволення позову, та заявляючи про те, що майно, що є предметом спору було придбано за особисті кошти, відповідачка зазначає про те, що ще частину грошових коштів у розмірі 40 000,00 Доларів США була передана їй її батьком від продажу квартири.
Так, в матеріалах справ наявна копія договору купівлі-продажу квартири від 05.03.2018, за яким ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_12 купив квартиру АДРЕСА_11 . В п.4 Договору вказано, що ціна продажу складає 1 000 000 рублів.
У відзиві на позовну заяву відповідачка чітко зазначає, що грошові кошти у розмірі 40 000,00 Доларів США були отримані ОСОБА_11 у зв`язку із продажем квартири.
Проте, як вже було встановлено судом, ціна продажу склала 1 000 000 рублів.
В той же час, у вільному доступі в мережа інтернет наявна інформація про те, що станом на 05.03.2018, встановлений курс рубля відносно Долара США складав 56,6616 рублів за 1 долар США, а тому, загальний розмір грошових коштів, який був отриманий від продажу квартири становить 17 648,63 Доларів США (1 000 000/56,6616).
У спорах про визнання права особистої приватної власності на майно, саме по собі посилання на те, що спірне майно було придбано членом подружжя хоча і за час шлюбу, однак за належні йому особисті кошти, отримані від продажу квартири, не є достатнім доказом сплати особистих коштів за придбане у шлюбі майно, адже він повинен також надати суду належні і допустимі докази придбання спірного майна саме за ці кошти (див. висновки Верховного Суду у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 645/4165/21 (провадження №61-113св23).
На переконання Верховного Суду, таким доказами, зокрема можуть бути: банківські виписки на підтвердження спрямування грошових коштів чи нотаріальна заява/згода другого з подружжя, що майно придбавається за особисті кошти, тощо (див. постанови Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі № 461/1617/15-ц (провадження № 61-19201св20), від 25 січня 2023 року у справі № 756/10871/20 (провадження № 61-9709св22), від 10 липня 2024 року у справі № 466/7242/22 (провадження № 61-6448св24), від 30 липня 2024 року у справі № 522/10944/21 (провадження № 61-2100св21).
Зазначаючи про те, що спірні об`єкти нерухомого майна були придбані в тому числі за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_11 внаслідок продажу належного йому об`єкта нерухомого майна, відповідачка не надала суду доказів на підтвердження того, що в подальшому грошові кошти, отримані ОСОБА_11 від продажу майна були передані їй для квартири та машиномісця.
Зокрема, не надано банківських виписок, які б підтверджували факт перерахування вказаних грошових коштів.
Не надано документів з установ поштового зв`язку, які б підтверджували, що ОСОБА_11 передав ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 40 000,00 Доларів США засобами поштового зв`язку.
Також, не надано доказів, які б підтверджували факт передання грошових коштів ОСОБА_5 (дарування, пожертва, позика тощо).
У судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_4 , яка пояснила, що у 2018 році їздила до ОСОБА_11 у м. Смоленськ, аби забрати грошові кошти, отримані від продажу квартири та передати відповідачці.
Проте, саме лише показання свідків не можуть підтверджувати той факт, що грошові кошти, отримані ОСОБА_11 від продажу квартири дійсно були передані ОСОБА_5 для купівлі квартири та машиномісця за умови відсутності в матеріалах справи певних засобів доказування, які можуть підтвердити такий факт (виписки, договори, акти приймання-передачі тощо).
У зв`язку з чим, суд вважає не доведеною ту обставину, що купівля спірних об`єктів нерухомого майна була здійснена в тому числі за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_11 від продажу квартири.
У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на скрутний матеріальний стан ОСОБА_1 , який не давав би йому змоги брати участь у купівлі спільного майна подружжя.
Так, в матеріалах справи наявна відповідь з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи від 29.01.2026 №2287244, відповідно до якої, починаючи з моменту реєстрації шлюбу, тобто, з 10.08.2016 до моменту укладання договорів, на підставі яких відповідачка набула право власності на спірні об`єкти нерухомого майна, розмір доходу ОСОБА_1 становив: за 2016 рік – 9 706,57 гривень; за 2017 рік – 38 932,14 гривень; за 2018 – 11 190,00 гривень.
В той же час, у ОСОБА_2 інформація про доходи за вказаний період – відсутня, що підтверджується відповіддю з ДРФО від 29.01.2026 №2287289.
Дійсно, ОСОБА_10 була фізичною особою – підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ФОП.
18 квітня 2013 року було проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП – ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним повідомленням.
Згідно відповіді з ДРФО від 29.01.2026 №2287289, у період з 2008 по 2012 рік ОСОБА_10 мала достатній дохід.
Проте, з 2012 року будь-який офіційний дохід – відсутній.
Доказів на підтвердження того, що грошові кошти, отримані від підприємницької діяльності були збережені до 2018 року та витрачені на купівлю квартири та машиномісця – надано не було.
Так, ОСОБА_10 надала суду виписку по рахунку в АБ «ПІВДЕННИЙ» за період з 11.10.2008 по 30.12.2008 та за період з 31.12.2008 по 10.01.2013, відповідно до якого, заробіток склав 2 452 717,48 гривень.
Проте, в матеріалах справ відсутня виписка у період з 10.01.2013 до моменту укладання договорів купівлі-продажу, яка б підтверджувала ту обставину, що вказані грошові кошти не були витрачені до моменту купівлі квартири та машиномісця, та в подальшому були спрямовані саме на їх придбання.
Тому, з урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку про те, що ОСОБА_6 не спростовано презумпцію спільності майна подружжя та не доведено ту обставину, що спірні об`єкти нерухомого майна були придбані за її особисті кошти.
У позовній заяві позивач просить визнати спірні об`єкти нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснити їх поділ.
Проте, ч.1 ст.60 СК України презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
У зв`язку з чим, вказана обставина не потребує визнання судом та не може бути самостійною позовною вимогою, оскільки, належність майна до спільного сумісного майна подружжя оцінюється в контексті заявлених позовних вимог про поділ майна подружжя, у зв`язку з чим, заявлена позивачем позовна вимога про визнання квартири та машиномісця спільним майном подружжя не є ефективним способом захисту та не створюватиме для ОСОБА_1 будь-яких правових наслідків.
Тому, враховуючи те, що спірні об`єкти нерухомого майна набуті в період перебування позивача та відповідачки у шлюбі, а відповідачка не надала жодного доказу, який би спростовував презумпцію спільності майна подружжя, або доводив те, що такі об`єкти нерухомого майна були придбані за рахунок її особистих коштів, беручи до уваги те, що вимога про визнання майна спільною сумісною власністю не є ефективним способом захистом та не створює будь-яких правових наслідків, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та визнання за кожним учасником справи права власності на 1/2 частку кожного об`єкта нерухомого майна.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задовольнити частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1735175751101.
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 73,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1735175751101.
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку машиномісця №В1 у будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 15,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1906014151101.
В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку машиномісця №В1 у будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 15,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1906014151101.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30-ти днів з дати складання повного тексту рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23 липня 2026 року.

Суддя      Косіцина В.В.