Справа № 945/657/26 
провадження 2/527/1085/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

23 липня 2026 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Олефір А.О.,
з участю секретаря
судового засідання - Семенової К.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в приміщенні суду цивільну справу № 945/657/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», який подано представником позивача Романенком Михайлом Едуардовичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
24 березня 2026 року представник позивача звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.03.2026 року матеріали позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Глобинського районного суду Полтавської області.
07 травня 2026 року від Миколаївського районного суду Миколаївської області до Глобинського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, 07 травня 2026 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено головуючого суддю Олефір А.О.
В обґрунтування позову, представник зазначив, що 31.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 292139, який укладений в електронній формі. Відповідно до вказаного договору ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу позику у сумі 3500,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору про надання фінансового кредиту №292139 від 31.08.2018 та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 3500,00 грн. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і штрафів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС» з 25.07.2024) укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 27.12.2018 укладено додаткову угоду № 10 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 22 від 27.12.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 292139 від 31.08.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»).
Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 14715,00 грн, а саме: сума основного боргу 3500,00 грн, сума боргу за процентами – 1890,00 грн, сума боргу за пенею і штрафами – 9325,00 грн. 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання на 1097 днів на суму боргу 14715,00 грн було нараховано інфляційні втрати в розмірі 3217,65 грн та суму збитків з урахуванням 3 % річних – 1325,56 грн.
Отже разом заборгованість відповідача становить 19258,21 грн.
Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 292139 від 31.08.2018 у загальному розмірі 19258,21 грн, яка складається з: суми заборгованості 14715,00 грн, суми інфляційних втрат – 3217,65 грн, суми 3 % річних – 1325,56 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив суд проводити розгляд справи без його участі, зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, судові повістки про виклик до суду направлялися за зареєстрованим місцем проживання відповідача.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як вбачається з Трекінгу поштового відправлення та Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судова повістка про виклик ОСОБА_1 до суду на 09:00 год 10.06.2026 не вручена відповідачу та на 09:00 год 23.07.2026 не вручена відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається такою, що вручена відповідачу.
Відзиву відповідач не подав.
Враховуючи наявність умов проведення заочного розгляду справи встановлених ст. 280 ЦПК, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, встановив наступне.
31.08.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір № 292139 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту (далі по тексту Договір). Відповідно п. 1.1 Договору, товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 3500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно п. 1.3. строк дії договору 30 днів. Відповідно до п. 1.3. сукупна вартість кредиту складає 127,00 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 4445,00 грн (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки за користування кредитом 27,00 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 945 грн (у грошовому виразі). Відповідно до п. 1.5 Договору кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта (а.с. 27-28).
12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних у реєстрах прав вимог (а.с. 23-25).
Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 27.12.2018, укладеного на виконання Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 № 292139 від 31.08.2018 (а.с.11). 
Протоколом № 1706 Загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 25 липня 2024 року, змінено найменування товариства на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с.31).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як зазначено в ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Таким чином, право вимоги за Договором № 292139 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 31.08.2018 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на підставі договору факторингу, яке з 25 липня 2024 року змінило найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС». 
Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Тобто договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх його істотних умов у належній формі. При цьому момент укладення може бути різним залежно від типу договору: для консенсуальних договорів момент досягнення згоди, для реальних момент передачі майна чи вчинення дії, а для договорів, що потребують нотаріального посвідчення чи державної реєстрації момент їх вчинення.
За змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позивач у позовній заяві зазначає, що первісний кредитор виконав зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу грошові кошти у розмірі встановленому кредитним договором. 
Відповідно до п. 1.5 Договору кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі яка розглядається судом, саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення кредитного договору, передання коштів за ним, прострочення позичальником зобов`язання.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Суд констатує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів за вищевказаним договором первісним кредитором на банківський картковий рахунок ОСОБА_1 .
Враховуючи, що згідно з умовами цивільного законодавства України укладення договору пов`язується з фактом перерахування кредитних коштів відповідачу на банківський картковий рахунок клієнта, проте відповідних доказів позивачем суду не надано, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що Договір № 292139 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 31 серпня 2018 року є укладеним.
Окрім того, доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. При цьому первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.
Вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.
Проте, позивачем не надано суду виписки з карткового рахунку відповідача, а також будь-які інші докази, на підставі яких суд мав би можливість встановити факт перерахування відповідачу на картковий рахунок кредитних коштів, факт витрачання та повернення кредитних коштів.
Відсутність доказів, які б могли підтвердити факт отримання кредиту відповідачем (платіжні доручення, меморіальні ордери, банківські виписки) та не заявлення позивачем клопотання про витребування доказів у разі неможливості подати докази самостійно, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог .
Враховуючи те, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що первісний кредитор перерахував грошові кошти за кредитним договором на банківський рахунок ОСОБА_1 , факт витрачання та повернення кредитних коштів, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. 
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 12, 76, 81, 141, 247, 265, 268, 273, 274, 279, 280-283, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», який подано представником позивача Романенком Михайлом Едуардовичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, код ЄДРПОУ: 38750239);
відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 рнокпп: НОМЕР_1 ).

Суддя   А. О. Олефір