КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 357/1493/21
номер провадження 22-ц/824/7338/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді | Лапчевської О.Ф.,
суддів | Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року /суддя Цукуров В.П./
у справі за позовом комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, -

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 56 280,42 грн за період з 01 вересня 2006 року по 01 травня 2020 року.
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» заборгованість у розмірі 56 280,42 грн та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. /а.с. 47-49/
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у перегляді заочного рішення. /а.с. 61-62/
Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Телющенко П.П. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції та неповне з`ясування обставин справи. Вважає, що судом першої інстанції не перевірено факту належності ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 у спірний період (з 01 вересня 2006 року по 01 травня 2020 року). Зазначає, що згідно з листом КП КОР «Київське обласне БТІ» від 06 січня 2025 року, право власності на вказану квартиру у спірний період було зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 15 березня 1994 року. Апелянт наголошує, що у кримінальному провадженні встановлено, що 17 травня 2020 року невстановлена особа, використовуючи підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_1 , продала квартиру ОСОБА_5 , а сам ОСОБА_1 не підписував договір купівлі-продажу та не був власником квартири. Крім того, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 листопада 2025 року № 453028362, власником квартири є ОСОБА_5 , а не ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі.
Представник позивача ОСОБА_6 подала два аналогічних відзиви на апеляційну скаргу, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що право власності на квартиру на момент виникнення спірних правовідносин та на момент ухвалення рішення суду першої інстанції було зареєстроване за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав, а запис у Реєстрі має презумпцію достовірності та є чинним до його скасування. Наголошує, що відповідач відчужив квартиру 17 травня 2020 року, а відчуження майна не звільняє його від обов`язку сплатити заборгованість, яка виникла у період його володіння майном.
Колегія суддів, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог на підставі наступного.
Судом встановлено, що КП БМР «Білоцерківтепломережа» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01 вересня 2006 року по 01 травня 2020 року у розмірі 56 280,42 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , та на нього відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 .
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року позов задоволено повністю.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у перегляді заочного рішення.
Згідно з листом КП КОР «Київське обласне БТІ» від 06 січня 2025 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано в рівних частках за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області 15 березня 1994 року за № 8234 (реєстрова книга № 99, реєстровий № 11116).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 листопада 2025 року № 453028362, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 17 травня 2020 року.
У кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_1 не підписував договір купівлі-продажу від 17 травня 2020 року, до Києва не їздив, з покійними ОСОБА_3 не знайомий. Встановлено, що невстановлена особа, використовуючи підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_1 , продала квартиру ОСОБА_5 .
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався статтями 319, 322, 526 ЦК України про те, що власник зобов`язаний утримувати майно та оплачувати комунальні послуги; статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» про обов`язок споживача оплачувати послуги.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що оскільки відповідач є власником квартири та не сплачував за спожиті послуги, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був власником квартири у спірний період (з 01 вересня 2006 року по 01 травня 2020 року), є обґрунтованими, на що суд першої інстанції уваги не звернув при перегляді заочного рішення.
Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Обов`язок оплачувати комунальні послуги покладається на власника квартири або особу, яка фактично користується послугами. Відсутність факту проживання не звільняє власника від обов`язку оплачувати комунальні послуги (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 522/5113/16-ц).
Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був власником квартири АДРЕСА_1 у період з 01 вересня 2006 року по 01 травня 2020 року.
Відповідно до листа КП КОР «Київське обласне БТІ» від 06 січня 2025 року, право власності на вказану квартиру у зазначений період було зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 15 березня 1994 року.
У кримінальному провадженні встановлено, що 17 травня 2020 року невстановлена особа, використовуючи підроблений паспорт на ім`я ОСОБА_1 , продала квартиру ОСОБА_5 . ОСОБА_1 не підписував договір купівлі-продажу та не був власником квартири. / а.с. 66-72/
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 листопада 2025 року № 453028362, власником квартири є ОСОБА_5 .
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 дійшла висновку, що запис у Державному реєстрі речових прав має презумпцію достовірності та є чинним до його скасування. Водночас, наявність запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції не спростовує встановлених у кримінальному провадженні обставин щодо підроблення документів.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 не є особою, відповідальною за оплату комунальних послуг за квартирою АДРЕСА_1 у спірний період (з 01 вересня 2006 року по 01 травня 2020 року), оскільки він не був власником цієї квартири та не споживав комунальних послуг за вказаною адресою.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати залишаються за позивачем.
Судові витрати, понесені апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції - судовий збір у розмірі 3 405,00 грн, підлягають стягненню з позивача на користь апелянта.
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Телющенка Павла Петровича - задовольнити.
Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2021 року - скасувати.
У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення - відмовити повністю.
Стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (ЄДРПОУ 04654336, адреса: 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Мережна, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: