Справа № 214/3789/26
2/214/4110/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

20 липня 2026 року м.Кривий Ріг

Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Малаховської І.Б.
секретаря судового засідання Постригай А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник – адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «»ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Київ – Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню,
встановив:
До Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «»ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Київ – Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріусу таким.
Позивач у позові посилається на те, що 20 березня 2026 року в банківському додатку побачив інформацію про арешт рахунків, встановивши додаток Дія дізнався про наявність виконавчого провадження, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., до якого додано Постанову про відкриття виконавчого провадження №63561035 від 10.11.2020, з якої стало відомо про наявність виконавчого напису №78396 від 23.10.2020, що видав приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» заборгованості у розмірі 37 925,27 грн, витрат на основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3792,53 грн. 
24.03.2026 представником позивача подано до Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву про забезпечення позову.
27.03.2026 судом постановлено ухвалу про забезпечення позову.
Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис було вчинено із чисельними порушеннями закону, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню.
Зазначає, що він не отримував жодних вимог від відповідача про повернення боргу, тому відсутні підстави для вчинення виконавчого напису та є підставою для задоволення позову.
Окрім того, позивач вказує на те, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом на копії кредитного договору, який не було посвідчено нотаріально. 
Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо суми заборгованості за кредитом, чим порушив норми закону. 
Таким чином, позивач вважає доведеним протиправність вчиненого виконавчого напису та просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса №78396 від 23.10.2020 таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позову до суду у сумі 1311,20 грн, за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 665,80 грн, витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача 500,83 грн в рахунок стягнутих коштів у виконавчому провадженні №63561035.
04.06.2026 від представника відповідача Юхименка Ю.Ю. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Представник відповідача вважає заявлені представником позивача вимоги на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, грн. завищеними та неспівмірними наданій адвокатом послузі. Вказує, що справа не є складною і не потребує багато часу на побудову правової позиції професіоналом у галузі права. Дії виконані адвокатом не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на їх виконання.
Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, заяв клопотань про відкладення розгляду справи суду не подали, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутність сторін та третіх осіб.
Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем складено виконавчий напис №78396 від 23.10.2020 року, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП» стягнуто заборгованість у розмірі 37 925, 27 грн.
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною 10.11.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63561035 на підставі оспорюваного виконавчого напису №78396 від 23.10.2020 (а.с.12-13). 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, по яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік).
У пункті 1 Переліку розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Згідно з постановою №662 Перелік документів було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким передбачалося, що для одержання виконавчого напису на підставі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, у справі №826/20084/14 постанову №662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».
Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті самі наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт.
Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року, після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду в справі №826/20084/14.
Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17.
Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 жовтня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.
Ураховуючи, що між ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» і позивачем був укладений кредитний договір, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням порядку вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника.
З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат».
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню.
У позовній заяві заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
На підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суду надано наступні докази: Ордер на надання правової допомоги; Акт №1 про надання послуг за договором про надання правничої допомоги № ФО-24-03/26 від 24 березня 2026 року, де зазначено перелік виконаних адвокатом Ліфшиць З.О. послуг; Квитанція на суму 10 000,00 грн (а.с.9-10).
Відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
В Акті №1 про надання послуг за договором про надання правничої допомоги № ФО-24-03/26 від 24 березня 2026 року зазначено найменування виду виконаної адвокатом роботи та витрати часу на їх виконання, а саме: надання Замовнику консультації з питань чинного законодавства – 2,0 годин; ознайомлення з матеріалами справи – 1,0 годин; підготовка документів для складання заяви про забезпечення позову та позовної заяви – 2,0 годи; складання заяви про забезпечення позову та позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – 6,0 годи. Всього зазначено 9 годин, проте шляхом складення зазначених в Акті годин, витрачених адвокатом отримує в сумі число 11, а не 9, як вказано в Акті (а.с.9).
Згідно ст.ст.15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч.ч.1-2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись уразі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Сторона відповідача заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, посилаючись на те, що заявлені представником позивача вимоги на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн є завищеними та неспівмірними наданій адвокатом послузі, що справа не є складною і не потребує багато часу на побудову правової позиції професіоналом у галузі права. Дії виконані адвокатом не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на їх виконання.
Суд, перевіривши надані адвокатом докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, враховуючи об`єм та складність справи, яка не є складною, беручи до уваги надані адвокатом послуги: складання позовної заяви та заяви про забезпечення доказів, приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат та виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, вважає за необхідне вимогу представника позивача задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
Вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 500,83 грн коштів, стягнутих в рамках виконавчого провадження задоволенню не підлягають, з огляду на таке.
За змістом положень ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Відповідно до положень ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно норм п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Наданими представником позивача доказами не доведено, що стягнута з ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження №63561035 сума грошових коштів у розмірі 500,83 грн була утримана саме на задоволення вимог стягувача в розумінні положень ст.45 Закону України «Про виконавче провадження».
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1 977,00 грн, з яких – 1311,20 грн за подання позову до суду та 665,80 грн – за подання заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна задовольнити частково.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №78396 від 23.10.2020, що видав приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП» заборгованості у розмірі 37 925,27 грн.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП» на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору за подання позову до суду та заяви про забезпечення позову у загальному розмірі 1 977,00 грн.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 20 липня 2026 року.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП», ЄДРПОУ 40911449, місцезнаходження: 03035, місто Київ, вул. Липківського Василя Митрополита, буд. 45, офіс 709.
Треті особи:
Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: Житомирська область, м. Житомир, 10008, вул. Велика Бердичівська, буд.35.
Приватний виконавець виконавчого округу місті Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: 02002, місто Київ, вул. Окіпної Раїси, будинок 4-А, офіс 71-А.

Суддя І.Б. Малаховська