ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Р І Ш Е Н Н Я

07 вересня 2026 року | | Справа № 926/2662/26

За позовом Фізичної особи-підприємця Григорчака Константина Валентиновича

до Обласного комунального некомерційного підприємства "Чернівецька обласна клінічна лікарня"

про стягнення заборгованості за договором №525 від 14.05.2025 в сумі 49176,11 грн

Суддя Тинок О.С.
Секретар судових засідань Аниськова К.В.

Представники:
від позивача – не з`явився 
від відповідача – не з`явився
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Григорчак Константин Валентинович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до Обласного комунального некомерційного підприємства "Чернівецька обласна клінічна лікарня" про стягнення заборгованості за договором №525 від 14 травня 2025 року в сумі 49176,11 грн.
Позов обґрунтований тим, що на виконання умов договору № 525 від 14 травня 2025 року позивач надав відповідачу послгуи на загальну суму 844068,82 грн. Однак відповідачем сплачено суму наданих послуг лише частково, унаслідок чого останній заборгував позивачу 42118,89 грн. За прострочення виконання зобов`язання позивач також нарахував відповідачу штрафні санкції, які просить суд задовольнити разом з основною сумою заборгованості.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 червня 2026 року, справу №926/2662/26 передано на розгляд судді Тинок О.С.
Ухвалою суду від 29 червня 2026 року позовну заяву Фізичної особи-підприємця Григорчака Константина Валентиновича до Обласного комунального некомерційного підприємства "Чернівецька обласна клінічна лікарня" про стягнення заборгованості за договором №525 від 14 травня 2025 року в сумі 49176,11 грн - залишено без руху.
06 липня 2026 року до Господарського суду Чернівецької області надійшла через підсистему “Електронний суд” заява представника позивача про усунення недоліків (вх. №2797).
Ухвалою суду від 08 липня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03 серпня 2026 року.
10 липня 2026 року представник відповідача через підсистему “Електронний суд” направив до суду відзив на позовну заяву (вх. №2842) у якому просив закрити провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 42118,89 грн, у зв`язку із відсутністю предмету спору. 
У поданому відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що несвоєчасна оплата за надані послуги не була наслідком умисного ухилення відповідача від виконання договірних зобов`язань, а затримка в оплаті була зумовлена об`єктивним дефіцитом фінансування закладу в умовах воєнного стану та необхідністю першочергового спрямування наявних коштів на забезпечення безперервного надання медичної допомоги населенню відповідно до статутних завдань підприємства. 
Окрім того відповідач зазначив, що 26 червня 2026 року у повному обсязі сплатив заборгованість на користь позивача за надані послуги у розмірі 42118,89 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 26 червня 2026 року № 1086 з призначенням платежу: «Послуги з прання і сухого чищення Акт б/н-15.01.26р. Дог. 525-14.05.25р. Держзакупівлі не передбачені». Оскільки сплата заборгованості відбулась, до відкриття провадження у справі, а тому відповідач просив закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.
15 липня 2026 року позивач через підсистему “Електронний суд” направив до суду відповідь на відзив на позовну заяву (вх. №3406) у якому просив суд стягнути з відповідача суму пені, трьох процентів річних, суму інфляційного збільшення та судові витрати. 
Позивач не заперечив, що відповідачем було сплачено основну суму заборгованості у розмірі 42118,89 грн після подання позовної заяви до суду та отримання відповідачем її копії через електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 25 червня 2026 року. Водночас позивач зазначив, що означене свідчить про фактичне визнання обґрунтованості заявлених позивачем вимог щодо наявності заборгованості. 
За наслідком вказаного, позивач просив стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 7057,22 грн з яких: 446,58 грн (три проценти річних), 2144,88 грн (інфляційне збільшення) та 4465,76 грн (штрафні санкції подвійна ставка НБУ), а також судові витрати, оскільки сплата основного боргу не припиняє обов`язку відповідача щодо сплати передбачених законом та договором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання.
Ухвалою суду від 03 серпня 2026 року відкладено розгляд справи по суті на 17 серпня 2026 року. Постановлено позивачу надати суду докази наявності/відсутності заборгованості відповідача по сплаті пені у розмірі 4465,76 грн, трьох процентів річних у сумі 446,58 грн та індексу інфляції у сумі 2144,88 грн – до початку наступного судового засідання.
12 серпня 2026 року позивач через підсистему «Електронний суд» направив до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. №3302), у задоволені якої судом було відмовлено ухвалою від 14 серпня 2026 року.
При цьому позивач через підсистему “Електронний суд” направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №3303 від 12 серпня 2026 року), у зв`язку із здійсненням волонтерської місії у зоні бойових дій у період з 13 серпня 2026 року по 20 серпня 2026 року.
Ухвалою суду від 17 серпня 2026 року повторно відкладено розгляд справи по суті на 07 вересня 2026 року. Постановлено зобов`язати сторін надати суду докази наявності/відсутності заборгованості по сплаті пені у розмірі 4465,76 грн, трьох процентів річних у сумі 446,58 грн та індексу інфляції у сумі 2144,88 грн – до початку наступного судового засідання та попередити сторін, що за невиконання вимог ухвали суду до останніх судом буде застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.
20 серпня 2026 року позивач через підсистему «Електронний суд» направив до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №4047), до якого додав наступні документи: бухгалтерська довідка від 20 серпня 2026 року, оборотно-сальдова відомість по 361 рахунку за період 01 січня 2026 року по 20 серпня 2026 року, оборотно-сальдова відомість по 361 рахунку за період 01 травня 2026 року по 20 серпня 2026 року, платіжна інструкція №1086 від 26 червня 2026 року.
Сторони по справі явку належних представників у судове засідання 07 вересня 2026 року не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 
При цьому позивач через підсистему «Електронний суд» направив до суду клопотання (вх. №4275 від 07 вересня 2026 року) в якому просив провести розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
14 травня 2025 року між Обласним комунальним некомерційним підприємством «Чернівецька обласна клінічна лікарня» (далі-Замовник) та Фізичною особою – підприємцем Григорчаком Константином Валентиновичем (далі-Виконавець) було укладено Договір №525 (далі-Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору виконавець зобов`язується у 2025 році надати замовнику послуги за кодом ДК 021:2015 98310000-9 Послуги з прання і сухого чищення (96.01.1. Послуги з прання та сухого чищення: включають транспортування (забір та доставку), прання, сушку, прасування і сортування білизни (скатертини, постільна білизна, наволочки, рушники, спецодяг і т.п.), використовуваної замовником, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги з прання та чищення білизни та оплатити їх у порядку передбаченому даним договором.
У пункті 1.3. Договору зазначено, що обсяги закупівлі робіт або послуг можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків. 
Пунктом 1.4. Договору передбачено, що на підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг відповідно до умов цього договору складається акт виконаних робіт.
Згідно з пунктами 3.1,3.2,3.3 Договору сума цього договору становить 1087500,00 грн без ПДВ. Сума договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін у випадку зменшення обсягів закупівлі залежно від реального фінансування видатків. Ціна послуг становить 43,50 грн за 1 кг білизни (без ПДВ). Виходячи з кількості виконаних виконавцем послуг з прання/чищення білизни, розраховується загальна вартість послуг, яка узгоджується сторонами. Ціни за послуги прання залишаються незмінними протягом всього терміну дії договору. 
Замовник здійснює оплату виконаних робіт, послуг на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт, який підтверджує належне виконання згаданих в ньому робіт (послуг) на умовах відстрочки платежу на термін не більше 30 календарних днів з моменту підписання акту прийому-передачі (пункт 4.1. Договору).
Відповідно до пунктів 5.1.,5.2. Договору строк (термін) виконання робіт або надання послуг – не пізніше 3 робочих днів з моменту отримання білизни виконавцем послуг. Місце виконання робіт або надання послуг: м. Чернівці, вул. Головна, 137.
Пунктами 6.1.,6.1.1.,6.4.,6.4.1. Договору встановлено, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги або виконані роботи. Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконані роботи та надані послуги.
Згідно з пунктами 7.1.-7.3 Договору 7.1 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та цим договором. У разі порушення строку виконання робіт, надання послуг передбачених цим договором виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неякісно наданих чи несвоєчасно наданих або наданих не в повному обсязі послуг за кожен день затримки. У випадку несвоєчасної оплати наданих послуг з прання медичної білизни замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. 
Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2026 року або до виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору (пункт 10.1. Договору).
Відповідно до Додатку №1 «Специфікація» до Договору №525 від 14 травня 2025 року: найменування - ДК 021:2015 98310000-9 Послуги з прання і сухого чищення; кількість – 25000 кг; ціна за одиницю – 43,50 грн; загальна вартість – 1087500,00 грн.
Спірний договір та специфікація підписані сторонами та скріплені печатками.
Доказів розірвання Договору №525 від 14 травня 2025 року або визнання недійсним унаслідок недодержання сторонами у момент його вчинення вимог чинного законодавства України сторонами у справі суду не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.
Водночас позивач стверджує, що сторони зменшили ціну договору з обумовлених 1087500,00 грн до 844068,82 грн з огляду на обмеження відповідачу фінансування видатків. Відповідач вказане не оспорив і проти нарахованої суми боргу не заперечив, погодився з фактом надання позивачем відповідачу послуг, унаслідок чого останнім було добровільно сплачено суму залишку неоплачених послуг позивача після отримання позовної заяви.
На виконання умов Договору №525 від 14 травня 2025 року позивач надав послуги відповідачу на загальну суму 844068,82 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи зведеними актами надання послуг, а саме:
- зведений акт за травень 2025 року від 31 травня 2025 року за надані послуги з прання і сухого чищення кількістю 1267,31 кг на суму 55127,99 грн;
- зведений акт за червень 2025 року за надані послуги з прання і сухого чищення кількістю 2364,705 кг на суму 102864,70 грн;
- зведений акт за липень 2025 року №07 від 31 липня 2025 року за надані послуги з прання і сухого чищення кількістю 2420,081 кг на суму 105273,52 грн;
- зведений акт за серпень 2025 року за надані послуги з прання і сухого чищення кількістю 2403,65 кг на суму 104558,81 грн;
- зведений акт за вересень 2025 року за надані послуги з прання і сухого чищення кількістю 2322,73 кг на суму 101038,78 грн;
- зведений акт за жовтень 2025 року за надані послуги з прання і сухого чищення кількістю 2607,75 кг на суму 113437,16 грн;
- зведений акт за листопад 2025 року за надані послуги з прання і сухого чищення кількістю 2439,5 кг на суму 106118,27 грн;
- зведений акт за грудень 2025 року за надані послуги з прання і сухого чищення кількістю 2609,9 кг на суму 113530,70 грн;
- зведений акт за період з 01 січня по 15 січня 2026 року за надані послуги з прання і сухого чищення кількістю 968,25 кг на суму 42118,89 грн.
Вказані вище зведені акти надання послуг підписані сторонами правочину і не містять будь-яких зауважень щодо кількості та вартості наданих послуг у відповідні місяці.
Окрім того матеріали справи містять підписані сторонами правочину акти звіряння взаєморозрахунків, а саме: акт звіряння взаємних розрахунків за період 16 травня 2025 року – 29 серпня 2025 року; акт звірки взаєморозрахунків станом на 01 жовтня 2025 року; акт звірки взаєморозрахунків станом на 01 листопада 2025 року; акт звірки взаєморозрахунків станом на 01 грудня 2025 року; акт звірки взаєморозрахунків станом на 31 грудня 2025 року; акт звірки взаєморозрахунків станом на 15 січня 2026 року. 
Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про підробку підписів на вказаних вище документах.
Позивачем до матеріалів справи були долучені листи з претензіями щодо невиконання умов договору (вих.№225/08-25 від 25 серпня 2025 року, №244/10-25 від 09 жовтня 2025 року, №462/01-26 від 20 жовтня 2026 року, №803/24-26 від 17 квітня 2026 року), які за твердженнями позивача він направляв на офіційну електронну пошту відповідача. Однак доказів направлення вказаних листів відповідачу матеріали справи не містять. 
Унаслідок укладення Договору № 525 від 14 травня 2025 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).
На виконання умов Договору №525 від 14 травня 2025 року позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу послуги, що підтверджується матеріалами справи. 
Враховуючи викладене вище, судом встановлено, що позивач покладені на нього обов`язки виконав у повному обсязі.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем було здійснено часткову оплату за надані позивачем послуги у сумі 801949,93 грн. Розмір несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за спірним договором складає 42118,89 грн. 
Під час розгляду справи відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх. №2842 від 10 липня 2026 року) у якому просив суд закрити провадження у частині стягнення суми основного боргу, у зв`язку із добровільною сплатою 42118,89 грн.
Закриття провадження є формою закінчення розгляду судом справи без прийняття рішення, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами по справі у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.
Частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є диспозитивність.
За приписами статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач після звернення позивача із позовною заявою до господарського суду сплатив на користь позивача кошти у сумі 42118,89 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1086 від 26 червня 2026 року. 
Відсутність предмету спору означає відсутність спірного правовідношення між сторонами, яке було підставою звернення до суду.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадженні у справі, якщо відсутній предмет спору.
Так, господарський суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.
Поняття “юридичний спір” має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття “спір про право” (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття “спір про право” має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення щодо якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічної правової позиції притримується і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 у справі № 13/51-04).
Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами, а закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України).
Оскільки відповідач добровільно сплатив суму основного боргу 42118,89 грн після подання позивачем позовної заяви до господарського суду, що підтверджується наданим суду доказом, а позивачем підтверджено факт зарахування вказаних коштів на власний рахунок, ураховуючи, що у цій частині предмету спору у справі на теперішній час відсутній, то суд дійшов висновку закрити провадження у справі №926/2662/26 у частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 42118,89 грн.
Водночас за прострочення оплати позивачем нараховано відповідачу три проценти річних у сумі 446,58 грн, індекс інфляції в сумі 2144,88 грн та пеню в сумі 4465,76 грн за 129 днів прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме за період з 15 лютого 2026 року по 23 червня 2026 року.
Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
За приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважаться таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 7.3. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати наданих послуг з прання медичної білизни замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.
Нарахування індексу інфляції на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.
Перевіривши правильність наданих позивачем розрахунків до позовної заяви пені, трьох процентів річних та індексу інфляції, суд встановив, що останні здійснені у відповідності до закону та арифметично вірні, відтак, з відповідача на користь позивача належать до стягнення 446,58 грн-три проценти річних, 4465,76 грн- пені та 2144,88 грн- індексу інфляції.
Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.
Згідно із статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15 травня 2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як слідує з положень статей 77, 78 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже на підставі викладеного, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що на момент розгляду справи позов підлягає частковому задоволенню. 
Решта доводів сторін по справі, їх пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих пояснень були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.
Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовною заявою до суду сплачено судовий збір у розмірі 3328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1692 від 25 червня 2026 року.
Згідно з частиною 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Позивач відмовився від подальшого розгляду господарським судом частини позовних вимог щодо примусового стягнення з відповідача суми основного боргу унаслідок задоволення її відповідачем після пред`явлення позову. 
Відповідно до норм статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справ.
Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається у повному обсязі на відповідача, з вини якого виник спір.
Інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи сторонами по справі не заявлено до стягнення.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 130, 191, 232, 233, 236-241, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Закрити провадження у справі №926/2662/26 у частині стягнення з Обласного комунального некомерційного підприємства "Чернівецька обласна клінічна лікарня" (58001, Україна, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Головна, буд. 137, код 43288621) основного боргу у розмірі 42118,89 грн.
3. Стягнути з Обласного комунального некомерційного підприємства "Чернівецька обласна клінічна лікарня" (58001, Україна, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Головна, буд. 137, код 43288621) на користь Фізичної особи-підприємця Григорчака Константина Валентиновича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пеню у сумі 4465,76 грн, індекс інфляції у сумі 2144,88 грн, три проценти річних у сумі 446,58 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 3328,00 грн.

Повне судове рішення складено та підписано 14 вересня 2026 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.
Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя Олександр ТИНОК