ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 вересня 2026 року 
м. Київ 

справа № 214/265/26 
провадження № 61-8633св26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьоїсудової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Петрова Є. В., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Пророка В. В., 

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Криворіжгаз», 

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року у складі судді Фролової Н. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2026 року у складі колегії суддів Остапенко В. О., Акуленка В. В., Бондар Я. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворіжгаз» про зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог 

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі - АТ «Криворіжгаз»), у якому просив зобов`язати відповідача надати повну інформацію по суті питань, порушених у його інформаційному запиті від 01 грудня 2025 року, а саме: повідомити, на підставі яких норм законодавства України у 2015 році АТ «Криворіжгаз» передало заборгованість перед позивачем у розмірі 904,59 грн до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»), з яким позивач не перебував у договірних відносинах, а також надати копію доручення ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» АТ «Криворіжгаз» на проведення у 2018 році перевірки лічильника природного газу, встановленого за адресою: АДРЕСА_1 . 

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 

Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 31 березня 2026 року закрив провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з відсутністю предмета спору. 

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що після відкриття провадження у справі АТ «Криворіжгаз» надало позивачу відповідь на інформаційний запит від 01 грудня 2025 року, у зв`язку з чим предмет спору між сторонами припинив існування. З огляду на це суд дійшов висновку, що між сторонами не залишилося неврегульованих питань, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі через відсутність предмета спору. 

Дніпровський апеляційний суд постановою від 28 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року - без змін. 

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки після відкриття провадження АТ «Криворіжгаз» надало позивачу відповідь на його інформаційний запит від 01 грудня 2025 року, а отже, між сторонами не залишилося неврегульованих питань і предмет спору був відсутній. 

Незгода позивача з повнотою та змістом наданої відповіді сама собою не свідчить про її ненадання та не спростовує висновку про відсутність предмета спору. З огляду на те, що провадження у справі було закрито без розгляду позовних вимог по суті, апеляційний суд також відхилив доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції положень законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію» та відповідної практики Верховного Суду, зазначивши, що такі доводи стосуються вирішення спору по суті, яке у цій справі не здійснювалося. 

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 

У червні 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2026 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Касаційну скаргу ОСОБА_1 подав на підставі абзацу другого частини другої статті 389 ЦПК України і обґрунтовував тим, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшли передчасного висновку про відсутність предмета спору. 

Заявник зазначав, що лист АТ «Криворіжгаз» від 29 грудня 2025 року № Сл-808-1225, покладений судами в основу оскаржуваних судових рішень, не підтверджує надання повної відповіді по суті його звернення, є неналежним та недостатнім доказом виконання відповідачем заявлених позовних вимог. 

Крім того, заявник посилався на неправильне застосування судами положень законів України «Про звернення громадян» та «Про інформацію», неврахування правових висновків Верховного Суду щодо обов`язку суб`єктів розгляду звернень надавати повні відповіді по суті порушених питань, а також незастосування положень пункту 5 розділу I Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496. На його думку, сам факт направлення відповіді не свідчить про належне виконання відповідачем свого обов`язку, оскільки поставлені у зверненні питання по суті залишилися без відповіді, а отже, суди дійшли помилкових висновків про відсутність предмета спору. 

Аргументи інших учасників справи 

У липні 2026 року АТ «Криворіжгаз» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити цю скаргу без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи. 

Рух справи в суді касаційної інстанції 

Верховний Суд ухвалою від 02 липня 2026 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 

21 липня 2026 року матеріали справи № 214/265/26 надійшли до Верховного Суду. 

Верховний Суд ухвалою від 28 липня 2026 року призначив справу до судового розгляду. 

Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 

У пункті 15 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі. 

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 

Згідно з абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. 

Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду справи без ухвалення рішення по суті спору, а тому застосування такої процесуальної підстави допускається лише за наявності безумовних передбачених законом умов. 

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір, тоді як предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить ухвалити судове рішення. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті, а тому закриття провадження у справі з цієї підстави допускається лише за умови, що між сторонами не залишилося неврегульованих питань або спірні питання були ними врегульовані. 

У цій же постанові Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зробила висновок, що суд вправі закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України лише тоді, коли предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення судом першої інстанції, за умови, що між сторонами не залишилося неврегульованих питань. 

Крім того, Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2026 року у справі № 752/23396/19 (провадження № 61-9430св25) зазначив, що логіко-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» у контексті пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на момент пред`явлення позову. Якщо ж предмет спору існував на час звернення до суду, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі, зокрема внаслідок добровільного врегулювання спору сторонами чи виконання відповідачем заявлених до нього вимог, провадження у справі не може бути закрите з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки ця норма стосується саме відсутності предмета спору, а не припинення його існування. У такому разі сторони можуть скористатися іншими процесуальними механізмами припинення розгляду справи, зокрема шляхом відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди, залишення позову без розгляду чи відмови від апеляційної або касаційної скарги. 

У справі, яка переглядається, суди встановили, що підставою звернення ОСОБА_1 до суду було ненадання АТ «Криворіжгаз» у визначений законом строк повної відповіді по суті питань, порушених у його інформаційному запиті від 01 грудня 2025 року. 

Отже, на момент пред`явлення позову між сторонами існував спір щодо виконання відповідачем обов`язку надати позивачу інформацію по суті його звернення, а тому предмет спору був наявний. 

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, керувався тим, що після відкриття провадження у справі відповідач направив позивачу відповідь на його інформаційний запит, у зв`язку із чим між сторонами не залишилося неврегульованих питань. 

Проте такий висновок не відповідає наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду. 

Сам собою факт направлення відповідачем відповіді після звернення позивача до суду не свідчить про відсутність предмета спору у розумінні пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки ця процесуальна підстава застосовується лише тоді, коли предмет спору був відсутній уже на момент пред`явлення позову. 

При цьому матеріали справи свідчать, що позивач заперечував проти закриття провадження у справі, послідовно зазначаючи, що надана відповідачем відповідь не містить повної інформації по суті поставлених ним питань, а тому не свідчить про виконання заявлених позовних вимог. 

За таких обставин між сторонами продовжував існувати спір щодо належності та повноти виконання відповідачем обов`язку, який і становив предмет заявленого позову. Саме наявність такого спору виключала можливість закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України. 

Висновок судів про відсутність предмета спору фактично ґрунтується на ототожненні факту направлення відповідачем відповіді з належним виконанням заявлених позовних вимог. Водночас питання про те, чи є надана відповідь повною, чи відповідає вона вимогам законодавства та чи свідчить про належне виконання відповідачем обов`язку, безпосередньо стосується предмета спору і підлягає вирішенню під час розгляду справи по суті. 

Отже, вирішуючи питання про закриття провадження у справі, суди фактично надали оцінку обґрунтованості заявлених позовних вимог та дійшли висновку про належне виконання відповідачем свого обов`язку, хоча такі питання мали вирішуватися лише під час розгляду справи по суті. Натомість під час вирішення питання про наявність підстав для закриття провадження суд повинен був перевірити лише те, чи був відсутній предмет спору у розумінні пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України. 

Таким чином, суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України, що призвело до безпідставного закриття провадження у справі та позбавило позивача можливості на судовий розгляд заявлених ним вимог по суті. 

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 

У частині четвертій статті 406 та частині шостій статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі. 

У зв`язку з допущеними судами першої та апеляційної інстанцій порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про закриття провадження у справі, та з метою недопущення порушення права позивача на доступ до правосуддя, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Щодо розподілу судових витрат 

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

Враховуючи, що справа направляється до суду першої інстанції для продовження розгляду, суд касаційної інстанції не здійснює розподілу судових витрат. 

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2026 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2026 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач | Є. В. Петров
Судді | А. І. Грушицький
| А. А. Калараш
| І. В. Литвиненко
| В. В. Пророк