РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2026 м. Турка

Справа № 458/563/26
Провадження №2/458/391/2026
Турківський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді    Волинець М.З., 
за участю секретаря судового засідання Матківської Р.Р.,
Сторони в справі:
позивач      Товариство з обмеженою відповідальністю
«БІЗНЕС ПОЗИКА»,
представник позивача    Пєскова С.В., Козачок М.О.,
відповідач      ОСОБА_1 ,
представник відповідача   Дегтяренко О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дегтяренко Олексій Олександрович, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

26.05.2026 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТОВ/ «БІЗНЕС ПОЗИКА» через підсистему «Eлектронний суд» подав до суду позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 156334-КС-004 про надання кредиту від 10.09.2025 у розмірі 250 270 грн, з яких: 75 000 грн – сума прострочених платежів за тілом кредиту; 122 770 грн – сума прострочених платежів за процентами; 37 500 грн – сума заборгованості за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України; 15 000 грн – сума прострочених платежів за комісією, а також понесені судові витрати.
Стислий зміст позовних вимог. 
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 10.09.2025 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 156334-КС-004 про надання кредиту. 10.09.2025 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 156334-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Таким чином, 10.09.2025 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 156334-КС-004 про надання кредиту (далі – кредитний договір), підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, позивач зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 61 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом.
17.09.2025 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 156334-КС-004 про надання кредиту (далі – додаткова угода), шляхом обміну електронними повідомленнями, відповідно до якої ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику додатково кредит у сумі 14 000 грн.
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в загальному розмірі 75 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (яку позичальник вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідками про перерахування коштів.
Дотепер боржник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти на загальну суму 3 000 грн.
Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 05.05.2026 утворилась заборгованість за кредитним договором, у розмірі 250 270 грн, з яких: 75 000 грн – сума прострочених платежів за тілом кредиту; 122 770 грн – сума прострочених платежів за процентами; 37 500 грн – сума заборгованості за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України; 15 000 грн – сума прострочених платежів за комісією.
Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просив стягнути з останнього вказану суму заборгованості та понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3 003,34 грн та витрат професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Позиція відповідача.
15.06.2026 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дегтяренко О.О. через підсистему «Елекронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в частині основного боргу у розмірі 75 000 грн та проценти за користування кредитом у зменшеному розмірі 61 385 грн, в іншій частині позову відмовити.
В обґрунтування поданого відзиву покликався на те, що відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту укладення кредитного договору № 156334-КС-004 від 10.09.2025, додаткової угоди № 1 від 17.09.2025 до договору № 156334-КС-004 про надання кредиту та отримання грошових коштів у сумі 75 000 грн, а також не заперечує обов`язку їх повернення.
Водночас відповідач заперечує щодо розміру заявленої до стягнення заборгованості, зокрема в частині нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 122 770 грн, комісії у розмірі 15 000 грн та процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 37 500 грн, покликаючись на їх несправедливість, непропорційність та невідповідність вимогам чинного законодавства, у тому числі законодавства про захист прав споживачів.
Просив суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 122 770 грн, комісії у розмірі 15 000 грн та процентів річних у розмірі 37500 грн.
Зазначив, що плата за користування кредитом не може бути надмірною та має бути співвідносною із сумою отриманого кредиту, вважає обґрунтованим обмежити розмір процентів сумою фактично отриманого кредиту у розмірі 75 000 грн. З урахуванням наведеного, просив визначити розмір процентів за користування кредитом у сумі 61 385 (122 770:2=61 385) грн, що відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності, а також забезпечує баланс інтересів сторін.
Зазначив, що таким чином відповідач не змінює умови договору, а застосовує наслідки включення несправедливих умов, що полягають у визначенні розміру підлягаючих стягненню процентів з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності.
Щодо доводів позивача про правомірність стягнення комісії за видачу кредиту у розмірі 15 000 (12 200 грн + 2 800 грн), зазначив, що комісія за видачу кредиту за своєю правовою природою є складовою плати за користування кредитом, яка вже врахована у процентній ставці, а відтак вимоги позивача в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 37 500 грн, вказав, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, а також у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором. Оскільки спірні правовідносини виникли та існують у період дії воєнного стану, вважає, що відповідач звільняється від відповідальності у вигляді нарахування процентів, передбачених ст. 625 ЦК України у розмірі 37 500 грн.
Крім того, просив суд врахувати при вирішенні справи стан здоров`я відповідача, зокрема наявність у нього інвалідності III групи, потребу в постійному лікуванні та значні супутні витрати, що мають істотне значення для оцінки його майнового та сімейного стану.
Відповідь на відзив відповідача.
16.06.2026 представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав до суду відповідь відзив на позовну заяву, в якій вказав, що у п. 4.2.2. кредитного договору був встановлений орієнтовний графік платежів, відповідно до якого позичальник повинен був здійснювати платежі у відповідному розмірі та у відповідні дати. Якби позичальник здійснював платежі у відповідності до встановленого графіку платежів, йому дійсно потрібно було б сплатити суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у кредитному договорі. Однак невиконання (неналежне виконання) позичальником графіку платежів закономірно призвело до подорожчання загальної вартості кредиту, оскільки процента ставка (проценті ставки) за кредитним договором нараховується кожен день на залишок заборгованості позичальника за тілом кредиту, і якщо позичальник не здійснив відповідний платіж за графіком у відповідному розмірі та у відповідні дату (чи зробив його у меншому розмірі). Крім того, у випадку встановлення у кредитному договорі зниженої та стандартної процентних ставок, невиконання (неналежне виконання) позичальником графіку платежів також призводить до застосування за кредитним договором до закінчення його строку (терміну) стандартної процентної ставки за кредитним договором, що також призводить до подорожчання загальної вартості кредиту та нарахування процентів у більшому розмірі.
Вказав, що кредитодавець жодним чином не обмежував час на ознайомлення позичальника з умовами кредитного договору та Правилами; позичальник добровільно погодився з умовами кредитного договору й Правилами та погодився їх виконувати, що відповідає принципу свободи договору встановленому ст. 627 ЦК України. Якби позичальника не влаштовували умови кредитного договору, він міг його просто не укладати; протягом строку (терміну) дії кредитного договору та/або після його закінчення позичальник не звернувся із заявою про розірвання кредитного договору та/або визнання кредитного договору недійсним в цілому або його окремих частин; всі істотні умови кредитного договору, зокрема тип кредиту, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором тощо – встановлені не у Правилах надання кредитів, паспорті споживчого кредиту (за споживчими кредитами) чи якихось «тарифах та умовах» тощо, а безпосередньо у кредитному договорі, який позичальник уклав шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», та підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Також наголосив, що позивач не нараховував проценти за користування кредитом поза межами строку (терміну) дії кредитного договору . Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором, розмір заборгованості позичальника після останнього дня строку (терміну) дії кредитного договору не змінювався, тобто жодні проценти після закінчення строку (терміну) дії кредитного договору не нараховувалися; уклавши кредитний договір позичальник погодився з умовою кредитного договору щодо того, що процента ставка (проценті ставки) за кредитним договором нараховується кожен день на залишок заборгованості позичальника за тілом кредиту, та не заперечував проти цього протягом строку (терміну) дії кредитного договору; уклавши кредитний договір позичальник погодився з умовою кредитного договору щодо того, що кредитним договором встановлена знижена процента ставка, яка застосовується у випадку дотримання позичальником графіку платежів, та стандартна процента ставка, яка застосовується у випадку недотримання позичальником графіку платежів (у випадку встановлення кредитним договором декількох процентних ставок ), та не заперечував проти цього протягом строку (терміну) дії кредитного договору; особливість нарахування процентів за кредитними договорами ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на залишок заборгованості позичальника за тілом кредиту та встановлення у кредитному договорі зниженої та стандартної процентних ставок (у випадку встановлення кредитним договором декількох процентних ставок) жодним чином не означає, що встановлена у кредитному договорі процента ставка (процентні ставки) є начебто неустойкою відповідно до ст. 549 ЦК України (у вигляді пені чи штрафів) чи відповідальністю за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України (у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення чи трьох процентів річних від простроченої суми).
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 01.06.2026 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи на 19.06.2026 о 10:15 год за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь) та витребувано докази в порядку ст. 84 ЦПК України.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 01.06.2026 виправлено допущену описку в ухвалі Турківського районного суду Львівської області від 01.06.2026 у справі № 458/563/26, вказавши у резолютивній частині ухвали правильні реквізити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001.
03.06.2026 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дегтяренко О.О. через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про надання доступу до матеріалів справи та відкладення судового засідання, яке призначено на 19.06.2026 о 10:15 год для підготовки відзиву по справі.
15.06.2026 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дегтяренко О.О. через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в частині основного боргу в розмірі 75 000 грн та проценти за користування кредитом у зменшеному розмірі 61 385 грн, в іншій частині позову відмовити.
16.06.2026 позивач ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» через підсистему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив, в яку просив врахувати під час розгляду та вирішення справи. Крім того, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 19.06.2026 судове засідання у справі відкладено на 06.07.2026 у зв`язку із необхідністю повторно витребувати заявлені позивачем докази в порядку ст.84 ЦПК України.
23.06.2026 від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшли витребувані судом докази по справі.
Представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у судове засідання не з`явився, у позовній заяві та у відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.
Відповідач  ОСОБА_1  та його представник адвокат Дегтяренко О.О. належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, у судове засідання не з`явилися. Подали до суду відзив на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив не подавали.
Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», судом встановлені такі обставини.
10.09.2025 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір № 156334-КС-004 про надання кредиту, шляхом підписання такого, пропозиції (оферти), прийняття (акцепту) пропозиції та паспорту споживчого кредиту електронним підписом одноразовими ідентифікаторами UA-7004, UA-8787.
Відповідно до п 2.1,2.3,2.4, 2.5, 10.2 кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 61 000 грн строком на 24 тижні зі сплатою 1 % в день за зниженою відсотковою ставкою та 1 % в день за стандартною процентною ставкою і одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 12 000 грн.
Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту 150 929,87 грн (п.2.9 кредитного договору); загальні втрати за кредитом 89 929,87 грн (п. 2.10 кредитного договору).
17.09.2025 між сторонами укладено додаткову угоду № 1, в якій погоджено збільшення суми кредитування на 14 000 грн та сплату комісії за видачу додаткової суми кредитування в розмірі 2 800 грн.
На виконання умов кредитного договору відповідачу було надано кредитні кошти в загальному розмірі 75 000 грн шляхом перерахунку на платіжну карту відповідача № НОМЕР_1 (номери транзакцій: 45748-02364-35764, 45810-92214-15843), що підтверджується довідками ТОВ «ПрофітГід».
Крім того, відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-260604/111121-БТ від 10.06.2026, наданої на виконання ухвали суду 01.06.2026, в банку на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), на підтвердження зазначеного банком також надано виписку по рахунку за вказаною карткою.
Пунктом 4.2.2 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.
Відповідно до пункту 5.1. Правил, які є невід`ємною частиною кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом відповідно до умов договору.
З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № 156334-КС-004 від 10.09.2025 вбачається, що така станом на 07.05.2026 становить 250 270 грн та складається з: 75 000 грн – суми прострочених платежів за тілом кредиту; 122 770 грн – суми прострочених платежів за процентами; 37 500 грн – суми заборгованості за відсотками відповідно до ст.625 ЦК України; 15 000 грн – суми прострочених платежів за комісією. Крім того, відповідачем 02.10.2025 та 03.10.2025 було внесено платіж на загальну суму 3 000 грн, які зараховані позивачем в рахунок сплати відсотків за користування кредитом.
Всупереч умовам кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Застосовані судом норми права та мотиви їх застосування.
Судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються загальними положення ЦК України.
Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ст.ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом норми ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Так, статтею 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст. 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 ст. 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору та додаткової угоди, які оформлені в електронній формі з використанням одноразових ідентифікаторів UA-7004, UA-2831, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Висновки стосовно правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, зокрема, Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №234/7159/20.
Підписання договору та додаткової угоди відповідачем підтверджується змістом договору, додатків до договору, які містять усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача. Суд також враховує, що факт укладення договору відповідачем не заперечується.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими процентами.
Судом встановлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 75 000 грн. Натомість, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Кредитний договір між сторонами укладений шляхом підписання відповідачем пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та Заявка, яка є частиною кредитного договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.
Як згадувалось вище, відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Суд, здійснивши перевірку розрахунку заборгованостей за процентами за користування кредитом, арифметичних чи логічних помилок та неузгодженостей не виявив. Заборгованість за процентами нарахована правильно, виходячи з процентної ставки, що була узгоджена сторонами у п. 2.4. кредитного договору (1 % в день). Такі проценти нараховані у межах строку кредитування, встановленого договором (п. 2.8. кредитного договору), тобто заборгованість за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору не змінювалася, проценти за кредитним договором після закінчення строку дії кредитного договору (після 25.02.2026) не нараховувались.
Таким чином, суд вважає, що відповідно до умов кредитного договору, позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку кредитування, що й відображено в розрахунку заборгованості.
Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Із розрахунку заборгованості встановлено, що за період з 10.09.2025 по 25.02.2026 нараховування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою 1%.
Разом з цим, відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-IX від 22.11.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Згідно з ч. 5 ст. 94 Конституції України, закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Враховуючи, що самим Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24.12.2023, а кредитний договір між сторонами укладено 24.04.2024, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати у розмірі 1%.
Із розрахунку заборгованості встановлено, що з період з 10.09.2025 по 25.02.2026 нараховування відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося за ставкою, яка не перевищує 1% в день, тобто у розмірі, передбаченому чинним законодавством.
Водночас доводи представника відповідача про те, що нарахування процентів за спірними договором є несправедливими суд оцінює критично , оскільки проценти за користування кредитними коштами нараховувалися відповідно до умов договору, в якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов, а поданий позивачем розрахунок заборгованості не спростований відповідачем. Вказані умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.
У правовідносинах з приводу яких позивачем порушено цей спір, у порушення означених вимог ЦК України, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, у встановлені строки заборговані суми не повернув.
Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» отриманої за вказаним договором суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 75 000 грн та процентами в розмірі 122 770 грн за користування кредитними коштами, що були обумовлені умовами договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо стягнення комісії.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право позивача (як кредитодавця) встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.
Судом встановлено, комісія за видачу кредиту відображена і в тексті кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення такої комісії до загальних витрат за кредитним договором. Зокрема, у пункті 2.5. кредитного договору та в п. 4 додаткової угоди сторони погодили комісію за видачу кредиту в розмірі 12 200 грн та за надання додаткової суми кредиту в розмірі 2 800 грн.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що є всі належні правові підстави вважати, що включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за видачу кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії від позивача є цілком обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству України, що регулює відносини, які склалися між позивачем та відповідачем.
З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією, в розмірі 15 000 грн, підлягають задоволенню.
Щодо стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України за кредитним договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», вбачається, що нарахування ОСОБА_1 процентів за ст. 625 ЦК Цкраїни здійснено за період з 25.09.2025 по 19.10.2025.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, починаючи з 24.02.2022 та до завершення введеного на території України воєнного стану, нарахування відсотків, втрат від інфляції та 3% річних за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання не здійснюється.
Отже, нарахована представником позивача заборгованість по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 37 500 грн не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 156334-КС-004 від 10.09.2025, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» у загальному розмірі 212 770 грн, з яких: 75 000 грн – сума прострочених платежів за тілом кредиту; 122 770 грн – сума прострочених платежів за процентами; 15 000 грн – сума прострочених платежів за комісією.
Розподіл судових витрат.
Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат на професійну правову допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 3 003,24 грн.
Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 554,86 грн, з розрахунку 212 770 грн (задоволені позовні вимоги) становлять 85,07 % заявленої суми позовних вимог; від суми сплаченого при поданні судового збору в розмірі 3 003,24 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то в позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 10 000 грн.
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
15.05.2026 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ БАЛАНС» укладено Договір про надання професійної правничої допомоги.
Згідно п. 4.3. договору про надання професійної правничої допомоги розмір гонорару (винагороди) за підготовку позовних заяв є фіксованим та складає 10 000 грн за одну позовну заяву та включає в себе податкові зобов`язання, які сплачуються адвокатським об`єднанням при отриманні такого гонорару.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн позивачем подав такі докази:
- копію договору професійної правничої допомоги від 15.05.2026;
- копію рахунку-фактури № 05-156334-КС-004 від 15.05.2026 на суму 10 000 грн;
- копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ТР № 000217 від 31.08.2017.
Відповідно до ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Системний аналіз зазначених норм, дає підстави для висновку, що нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Разом з тим, суд не позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем, а також обґрунтованість рівня їх вартості.
Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, однак в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки позовної заяви суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є завищеними та не достатньо обґрунтованими, тому дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.
Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дегтяренко Олексій Олександрович, про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133) заборгованість за договором № 156334-КС-004 про надання кредиту від 10.09.2025 в розмірі 212 770 (двісті дванадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн 00 коп., з яких: 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) грн 00 коп. – сума прострочених платежів за тілом кредиту; 122 770 (сто двадцять дві тисячі сімсот сімдесят) грн 00 коп. – сума прострочених платежів за процентами; 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. – сума прострочених платежів за комісією. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133) судовий збір у розмірі 2 554 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 86 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, м. Київ, 01133.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя         Марія ВОЛИНЕЦЬ