Справа № 509/2105/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання: Пронози І.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/2105/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що спірне майно було придбане сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки згоди щодо добровільного поділу майна сторони не досягли, позивач вимушена звернутися до суду.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Ульянов Ігор Миколайович не з`явились. Представник надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява відповідача про розгляд справи без його участі, в якій він повністю визнав заявлені позовні вимоги.
За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 24 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1432. Під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу, сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру було зареєстроване за відповідачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 93060536 від 27.07.2017 року.
Сторони припинили шлюбні відносини та спільне господарство, згоди щодо добровільного поділу належного їм майна не досягли.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічна норма закріплена в ч. 2 ст. 372 ЦК України, згідно з якою у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
В ході судового розгляду встановлено, що спірне нерухоме майно набуте сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Жодних доказів, які б свідчили про наявність між сторонами шлюбного договору чи іншої угоди, що визначає відмінний від рівності часток режим майна, суду не надано.
Окремо суд враховує процесуальну позицію відповідача ОСОБА_2 , який у поданій до суду заяві повністю визнав позовні вимоги.
У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
За встановлених обставин, враховуючи, що спірна квартира є спільним майном подружжя, частки сторін у праві спільної сумісної власності є рівними, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 4026 грн., а решта судового збору у сумі 4026 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 206, 263-265, 354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень 00 копійок.
Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (квитанція №2А2Х-М5Х6-27СМ-С56Н від 19.04.2023 року) у розмірі ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень 00 копійок.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко