ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2026 року м.Дніпро Справа № 910/6869/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії 
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач), 
суддів: Кощеєва І.М., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ''Арстак'' на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2026 (суддя Ніколенко М.О.)

у справі № 910/6869/26 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''Арстак''
до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івентра"
Відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер"
про солідарне стягнення з відповідачів суми основного боргу у розмірі 9 597 962,08 грн.; стягнення з відповідача-1 пені у розмірі 2 745 017,15 грн. 

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю ''Арстак'' звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івентра", Відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" про солідарне стягнення з відповідачів суми основного боргу у розмірі 9 597 962,08 грн.; стягнення з відповідача-1 пені у розмірі 2 745 017,15 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Арстак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івентра", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інчер" про стягнення 12 342 979,23 грн. разом із усіма додатками, у тому числі із заявою про забезпечення позову, направлено за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2026 у справі № 910/6869/26 повернуто Приватному акціонерному товариству "Арстак" позовну заяву і додані до неї документи, в тому числі заяву про забезпечення позову. 
Не погодившись з вказаною ухвалою Товариством з обмеженою відповідальністю ''Арстак'' подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2026 у справі № 910/6869/26 та передати справу до Господарського суду Дніпропетровської області для прийняття рішень про відкриття провадження у справі та забезпечення позову.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заяву, яку було підписано власним електронним цифровим підписом представника. До позовної заяви було додано ордер на надання правничої допомоги, в якому зазначено орган, в якому мала надаватись правнича допомога, Господарський суд міста Києва до якого було подано позовну заяву. На момент звернення з позовною заявою представник мав право підписати позовну заяву від імені ТОВ «АРСТАК» та подати її до Господарського суду міста Києва. Проте господарський суд Дніпропетровської області зробив неправильний висновок про те, що представник не мав права підписувати позовну заяву від імені ТОВ «АРСТАК». Обставина того, що Господарський суд міста Києва передав справу до Господарського суду Дніпропетровської області, не свідчить про те, що на етапі подання позову представник не мав права підписувати позов від імені ТОВ «АРСТАК». Передача справи від одного суду до іншого суду не перешкоджає останньому прийняти справу до свого провадження та надати учаснику справи строк для подання доказів повноважень приймати участь в розгляді справи даним судом.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ''Арстак'' на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2026 у справі № 910/6869/26 у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно п.6 ч.1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку, ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Статтею 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено порядок розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції. Зокрема частиною 2 статті 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу про повернення позовної заяви, оскарження якої передбачено пунктом 6 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, перегляд оскаржуваної ухвали суду першої інстанції підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Арстак» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Івентра» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інчер» про солідарне стягнення з відповідачів за договором поставки нафтопродуктів від 19.12.2023 № 20232019-03 основного боргу в розмірі 9 597 962,08 грн. та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Івентра» пені в розмірі 2 745 017,15 грн. за порушення умов договору про переведення боргу від 30.05.2025 № 30/05/2-2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інчер» укладено договір поставки нафтопродуктів від 19.12.2023 № 20232019-03, за яким утворилась заборгованість.
При цьому, в подальшому, між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Інчер» (первісний боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івентра» (новий боржник) було укладено договір № 30/05/2-2025 від 30.05.2025 про переведення боргу, відповідно до умов якого первісний боржник переводить свій борг (грошове зобов`язання) за договором поставки нафтопродуктів № 20232019-03 від 19.12.2023, а новий боржник заміняє первісного боржника у зобов`язанні, що виникає з основного договору і приймає на себе борг (грошове зобов`язання) первісного боржника за основним зобов`язанням.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в даному випадку в позивача відсутнє передбачене частиною 5 статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, що можуть розглядати спір за договором про переведення боргу від 30.05.2025 № 30/05/2-2025, тобто підсудність справи має визначається за загальними правилами підсудності.
З огляду на наведене, суд зазначив, що даний позов мав бути пред`явлений згідно з частиною 1 статті 27 ГПК України за місцезнаходженням відповідача-1 у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Івентра», як нового боржника за умовами договору про переведення боргу від 30.05.2025 № 30/05/2-2025.
Окрім того суд звернув увагу, що зі змісту договору про переведення боргу від 30.05.2025 № 30/05/2-2025 вбачається, що останній сторонами укладено у м. Дніпрі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Арстак» до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю «Івентра», 2)Товариства з обмеженою відповідальністю «Інчер» про стягнення 12342979,23 грн. із усіма додатками, у тому числі із заявою про забезпечення позову, направлено за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області (49000, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1-А).
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2026 було повернуто Приватному акціонерному товариству "Арстак" позовну заяву і додані до неї документи, в тому числі заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування вказаної ухвали господарський суд зазначив, що позивачем на підтвердження повноважень надано ордер серія АВ № 1308171 від 05.06.2026, згідно якого органом, у якому адвокатом надається правова допомога є Господарський суд міста Києва. Відповідно доказів наявності у адвоката Мунтяна Євгена Володимировича повноважень на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Арстак" в Господарському суді Дніпропетровської області до суду не надано. Отже, позовна заява від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Арстак" підписана особою, повноваження якої не підтверджені належними доказами.
Щодо викладених обставин колегія зазначає наступне.
Згідно ч. 1-4 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до Господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.
Вимоги до змісту та форми позову, а також до документів, які додаються до позовної заяви, встановлено статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно з частиною 2 статті 162 ГПК позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Частиною першою статті 174 ГПК України передбачено, що якщо позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви суд першої інстанції постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
При цьому, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Згідно частини 1 статті 58 ГПК представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються, зокрема ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.
Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (з урахуванням змін), встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.
За змістом пункту 11, підпункту 12.4 пункту 12 зазначеного Положення, Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
Ордер містить наступні реквізити: Серію, порядковий номер ордера; Прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правнича допомога; Посилання на договір про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа; Назву органу, у якому надається правнича допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 
Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо);
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 в справі № 9901/847/18 від 03.07.2019 у справі № 9901/939/18 та Верховний Суд в постановах від 21.04.2020 у справі № 910/10156/17, від 17.08.2020 у справі № 911/2636/19 неодноразово зазначали, що ордер має містити назву органу, в якому надається правова допомога адвокатом, при цьому в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Арстак» через систему Електронний суд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідачів суми боргу та пені. Вказана позовна заява була підписана представником позивача Мунтяном Є.В, на підтвердження повноважень якого, надано Ордер серія АВ №1308171 від 05.06.2026, в якому зазначено, що на підставі договору про надання правничої допомоги №01-080526 від 01.06.2026, останній уповноважений представляти інтереси ТОВ «Арстак» в Господарському суді міста Києва. 
Отже, на момент звернення до Господарського суду міста Києва, до позовної заяви позивачем було додано докази наявності повноважень, у особи, яка підписала позовну заяву, на вчинення відповідних процесуальних дій. 
В подальшому зазначена позовна заява та додані до неї документи було направлено за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області. 
Повертаючи позовну заяву позивачеві, господарський суд Дніпропетровської області, в оскаржуваній ухвалі зазначив, що доказів наявності у адвоката Мунтяна Євгена Володимировича повноважень на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Арстак" в Господарському суді Дніпропетровської області до суду не надано. Тому позовна заява від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Арстак" підписана особою, повноваження якої не підтверджені належними доказами, що є підставою для повернення такої заяви. 
Разом з тим, Верховний Суд, в постановах від 09.06.2020 у справі №904/92/20, від 14.12.2022 у справі №910/1728/22, зазначав, що суд має залишити позовну заяву/заяву/скаргу без руху, відповідно, зокрема, до частини першої статті 174 ГПК України, у разі надання до позовної заяви/заяви/скарги доказів стосовно повноважень особи, що її підписала, однак за наявності у суду сумніву у їх достовірності, достатності та належності, надавши заявнику строк для усунення відповідних недоліків. Отже, у протилежному випадку, зокрема за відсутності доказів повноважень особи, що підписала позовну заяву/заяву/скаргу, у суду відсутні підстави для залишення її без руху відповідно до положень частини першої статті 174 ГПК України, а суддя у цьому випадку, відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 174 ГПК України, повертає позовну заяву і додані до неї документи.
Згідно ч.1. ст. 31 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Частиною 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що справа йому була передана іншим судом (Господарський суд міста Києва) в порядку територіальної підсудності господарського спору, а отже підлягає застосуванню правило ч.7 ст. 31 ГПК України.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності обумовлених п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України підстав для повернення позовної заяви помилковими та такими, що зроблені з неправильним застосуванням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною першою статті 8 вказаного Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
При розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 11 ГПК України).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього суду; вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Дія 97" проти України", § 47).
За таких обставин, встановивши обґрунтованість доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до господарського суду для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. 
Відповідно до п.6 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Статтею 280 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Положеннями ч. 3 ст. 271 ГПК України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського, розподіл суми судового збору здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 226, 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ''Арстак'' на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2026 у справі № 910/6869/26 задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2026 у справі № 910/6869/26 скасувати. 
Справу №910/6869/26 направити до господарського суду Дніпропетровської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя І.М.Кощеєв