ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року
м. Київ
справа № 947/21366/24
провадження № 51-1608км26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року щодо засудженого 
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2021 року за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 11липня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду міста Одеси від 12 листопада 2021 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 12 червня 2024 року.
Вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження, арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2025 року абзац другий резолютивної частини вироку суду викладено в такій редакції: «На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту ОСОБА_6 частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду міста Одеси від 11 листопада 2021 року та остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць з конфіскацією всього належного йому майна».
За фактичних обставин, детально відображених у вироку, ОСОБА_6 , який будучи раніше судимим вироком Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК та маючи непогашену судимість, засуджено за ч. 3 ст. 307 КК, тобто за те, що він незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальним кількісним вмістом 73, 557 г, що є особливо великим розміром, та особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою у висушеному стані становить 5, 75 г.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 10 лютого 2026 року змінив вирок районного суду, доповнивши його резолютивну частину абзацом: «зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання період його перебування під вартою з 16 грудня 2019 року по 05 листопада 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі». В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року виправлено описку, допущену в ухвалі від 10 лютого 2026 року, та ухвалено вважати вірним, що апеляційним судом було зараховано ОСОБА_6  у строк відбування покарання період його перебування під вартою з 16 грудня 2019 року по 11 листопада 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч. 5 ст. 72 КК).
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 5 ст. 72 КК.
Свої доводи касатор мотивує тим, що апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки належним чином не перевірив матеріалів провадження та помилково зарахував ОСОБА_6 в строк покарання у цьому кримінальному провадженні строк попереднього його ув`язнення з 16 грудня 2019 року по 05 листопада 2021 року, який був уже зарахований попереднім вироком Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2021 року.
Звертає увагу і на те, що положення ст. 71 КК не містять підстав до зарахування у строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вироків, покарання, яке повністю або частково відбуте за попереднім вироком, а тому апеляційний суд постановив ухвалу, яке не відповідає приписам статей 370, 419 КПК.
Позиції інших учасників судового провадження
Від засудженого ОСОБА_6 надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу сторони обвинувачення, у яких він, обґрунтовуючи свою позицію, просить залишити без змін ухвалу апеляційного суду.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення, засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 заперечили проти її задоволення, просили оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 307 КК, вид та розмір призначеного покарання у касаційному порядку стороною обвинувачення не оскаржуються. 
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду стосовно законності й обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою.
Відповідно до ст. 419 КПК в ухвалі, зокрема, слід зазначити мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Доводи прокурора, наведені в касаційній скарзі, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема про неправильне зарахування строку попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_6 з 16 грудня 2019 року по 05 листопада 2021 року у цьому кримінальному провадженні є обґрунтованими.
За правилами ч. 3 ст. 78 КК у разі вчинення засудженим під час іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КК якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 4 цієї норми остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше був засуджений вироком Київського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2021 року (справа № 520/14412/19) за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; на підставі ст. 75 цього Кодексу його звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК. Скасовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнено з-під варти в залі суду. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 період перебування під вартою з 16 грудня 2019 року по 05 листопада 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. Цей вирок набрав законної сили 15 червня 2023 року. 
В подальшому ОСОБА_6 засуджено вироком Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2026 року (справа № 947/21366/24), тобто у цьому кримінальному провадженні, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. З урахуванням ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2025 року на підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Київського районного суду міста Одеси від 11 листопада 2021 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць з конфіскацією всього належного йому майна. Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні вирішено рахувати з моменту фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 12 червня 2024 року.
В свою чергу, апеляційний суд, розглянувши апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, які просили зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за вироком Київського районного суду міста Одеси від 11 листопада 2021 року, оскільки районний суд, призначаючи покарання на підставі ст. 71 КК, залишив поза увагою положення ч. 5 ст. 72 цього Кодексу, визнав обґрунтованими такі доводи апеляційних скарг та зарахував ОСОБА_6 у строк відбування покарання період його перебування під вартою з 16 грудня 2019 року по 05 листопада 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.
Однак колегія суддів касаційного суду вважає такий висновок суду апеляційної інстанції передчасним, оскільки районним судом у вироку від 11 листопада 2021 року (справа № 520/14412/19) вже було зараховано засудженому ОСОБА_6 у строк покарання зазначений строк попереднього ув`язнення (з 16 грудня 2019 року по 05 листопада 2021 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК.
Разом з цим, поза увагою апеляційного суду залишилося те, що положеннями ст. 72 КК не передбачено можливості зарахування засудженому у строк покарання строку попереднього ув`язнення в іншому кримінальному провадженні, як і те, що положеннями ст. 71 КК не передбачено можливості зарахування у строк покарання, призначене остаточно за сукупністю вироків, покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком. 
Отже, доводи вказані у касаційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність при зарахуванні засудженому строку попереднього ув`язнення, а також відбутого частково покарання в іншому кримінальному провадженні 
є слушними.
З огляду на викладене, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, який повинен врахувати зазначене та постановити рішення, яке буде законним та обґрунтованим з огляду на вимоги статей 370 та 419 КПК.
Також, колегія суддів зауважує, що касаційний розгляд здійснюється згідно з правилами розгляду в суді апеляційної інстанції з урахуванням певних особливостей (стаття 434 КПК). У свою чергу, ст. 418 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції ухвалює рішення в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу, який зобов`язує суд, серед іншого, вирішити питання про запобіжний захід.
Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК), з огляду на необхідність попередження ризику переховування ОСОБА_6 від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного вироком суду, враховуючи, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд уважає за необхідне обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтям 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обрати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 12 вересня 2026 року включно.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3