ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 липня 2026 року
м. Київ
справа № 740/6120/18
провадження № 51-3398км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42018271180000151 від 01 червня 2018 року, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 серпня 2021 року  ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин, які детально викладено у вироку, 06 травня 2018 року близько 02:25 ОСОБА_7 , перебуваючи на території міського парку ім. Т. Шевченка, біля нічного клубу «Космос», розташованого в м. Ніжин Чернігівської області по вул. Шевченка, 12, умисно, з мотивів особистих неприязних стосунків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, заздалегідь одягнувши на кисть правої руки предмет типу «металевий кастет», який мав намір використовувати для спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 три удари кулаком правої руки в область голови, другий з яких у потерпілого не влучив, спричинивши останньому тілесні ушкодження, що відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості і не є небезпечними для життя.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 10 жовтня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_8 залишив без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 серпня 2021 року - без змін. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного місцевим судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги зазначає, що апеляційний суд:
• залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_7 застосував насильство до декількох осіб у громадському місці та створив реальну загрозу для життя і здоров`я потерпілого та інших громадян. Цей суд безпідставно погодився з висновком суду першої інстанції про перекваліфікацію дій засудженого на ч. 1 ст.122 КК України;
• не надав оцінку наявним у справі доказам, зокрема, показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які повідомляли суду про відсутність конфліктів між потерпілим і засудженим, а також довідці лікаря-рентгенолога від 10 січня 2019 року. Стверджує, що вказана довідка не є висновком експерта та була видана лише через 9 місяців після ймовірного заподіяння ОСОБА_7 шкоди здоров`ю. Зауважує, що засуджений займається контактними видами бою, тому міг отримати перелом носа за інших обставин; 
• безпідставно надав перевагу показанням свідків сторони захисту, які були надані з чужих слів та не підтвердилися жодними іншими доказами в справі;
• не обґрунтував, яким чином минулий конфлікт з потерпілим виключив з дій ОСОБА_7 особливу зухвалість у порушенні встановлених в суспільстві правил поведінки;
• залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 не повідомляв правоохоронні органи про вчинення стосовно нього злочину, а також не звертався за медичною допомогою за фактом заподіяння йому тілесних ушкоджень;
• постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
Письмові заперечення на касаційну скаргу сторони обвинувачення від інших учасників провадження до Суду не надходили. Натомість від представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 надійшли письмові пояснення, у яких останній підтримав касаційну скаргу прокурора і просив її задовольнити.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор касаційну скаргу підтримала та просила її задовольнити
Засуджений надав Суду заперечення на касаційну скаргу прокурора, які за своїм змістом фактично є письмовими поясненнями. Сторона захисту вважала доводи касаційної скарги безпідставними та просила залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Під час перегляду судових рішень у касаційному порядку Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про винуватість  ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначив йому відповідне покарання.
Водночас доводи касаційної скарги прокурора є фактично аналогічними доводам, які сторона обвинувачення наводила в суді апеляційної інстанції, та фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України.
Так, згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Тобто, критеріями відмежування хуліганства від інших злочинів, зокрема тих, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно, є об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність діяння, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність явного особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Головною рушійною силою при вчиненні хуліганства є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Протиправне діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямоване на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція оточуючих, в тому числі потерпілого, на провокуючі дії винного стають приводом для подальшого насильства.
Отже, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається, виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Вищенаведене повністю узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 288/1158/16-к.
Змістом оскаржуваного судового рішення підтверджується, що в ході апеляційного розгляду був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 , який свою вину визнав у частині нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, однак категорично заперечив вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Показав, що в ніч з 30 квітня на 01 травня 2018 року, поблизу клубу «Космос», підпалили його автомобіль. Він намагався погасити полум`я, втім ОСОБА_9 , який у цей час стояв поблизу, посміхався і не давав вогнегасника, поводився зверхньо, вдарив його битою по голові та повідомив, що «замовив» його за 1000 доларів США, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження: розсічення на верхній частині голови, перелом носа, вивих щелепи, які він лікував неофіційно. У нічному клубі ОСОБА_9 привітався з обвинуваченим із сарказмом. Пізніше товариш ОСОБА_7 повідомив, що йому загрожувала небезпека, саме тому він ударив ОСОБА_9 на випередження. ОСОБА_13 , який має військовий досвід, став діставати із багажника авто дерев`яні бити, внаслідок чого обвинувачений підбіг до нього і наніс легкий удар. ОСОБА_7 відчував реальну загрозу від ОСОБА_9 та його товаришів, тому вирішив нанести удар потерпілому, як головному, який у той момент надавав вказівки своїм друзям. Стверджував, що ОСОБА_9 вдарив через неприязні відносини, оскільки перед цим потерпілий його побив та ображав. Ніякого кастету на руці у нього не було. Порушувати громадський порядок він наміру не мав.
Оцінивши вказані показання, суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_7 підтвердив факт нанесення ударів потерпілому в нічний час 06 травня 2018 року, поблизу клубу «Космос» у м. Ніжині, пославшись на те, що наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 задля захисту свого життя та через неприязні стосунки з потерпілим, який побив його за кілька днів до цього випадку.
У той же час суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому у вказаний час та місці також підтверджується показаннями потерпілого та свідків.
Так, потерпілий ОСОБА_9 у суді апеляційної інстанції показав, що ОСОБА_7 є його знайомим. 05 травня 2018 року ОСОБА_9 разом із дружиною перебували в клубі «Космос», святкували день народження доньки. Коли вони стали збиратися додому, то вийшли на вулицю, стояли разом з друзями за 2-3 м від входу до клубу. У цей час ОСОБА_7 вдарив його по голові, від чого він одразу втратив свідомість. Те, що його вдарив ОСОБА_7 , йому повідомили друзі, обвинуваченого в момент удару не бачив, так як той підбіг збоку. Конфліктів із ОСОБА_7 ні до цього випадку, ні у клубі не було.
Допитана в апеляційному суді свідок ОСОБА_11 пояснила, що разом з потерпілим 06 травня 2018 року перебували у нічному клубі «Космос» і святкували день народження доньки. Близько 2 години ночі вона разом із чоловіком стояли біля входу до клубу. Поряд були ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , у цей час ОСОБА_13 пішов до своєї машини. Навколо було багато людей. Раптом підбіг ОСОБА_7 і вдарив ОСОБА_9 по голові металевим предметом, який був у правій руці, внаслідок чого потерпілий упав без свідомості та вдарився головою, ОСОБА_7 ще наніс йому кілька ударів, після чого зник. У нічному клубі ОСОБА_9 із ОСОБА_7 не спілкувались, і чому обвинувачений напав на її чоловіка, їй невідомо.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні апеляційного суду показав, що в ніч з 05 на 06 травня 2018 року відпочивав у нічному клубі «Космос», де перебували також ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Близько 2 години ночі ОСОБА_9 стояв біля входу до клубу і дивився в телефон. У цей момент ОСОБА_7 підбіг і вдарив потерпілого по голові, від чого останній упав на асфальт, після чого ще раз вдарив ОСОБА_9 , який уже лежав. Він почав доганяти ОСОБА_7 , втім останній також ударив і ОСОБА_13 правою рукою, з кастетом чи ні, не пам`ятає. Конфліктів між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у клубі він не бачив, до цього - йому не відомо.
У той же час свідок ОСОБА_13 у місцевому суді повідомив, що в ніч з 05 на 06 травня 2018 року відпочивав із ОСОБА_14 у нічному клубі «Космос», був «байкерський» захід. Коли він хотів піти з клубу, ОСОБА_14 крикнула, що б`ють ОСОБА_9 ОСОБА_13 побіг за ОСОБА_7 , останній вдарив його один раз по голові металевим кастетом, який був у правій руці, і він втратив свідомість.
Крім того свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показала, що перебувала разом із ОСОБА_13 на «байкерському» заході в нічному клубі «Космос», вирішили із сім`єю ОСОБА_9 покинути клуб. ОСОБА_9 стояв біля входу до клубу, до нього підбіг ОСОБА_7 і вдарив у голову правою рукою, після чого наніс останньому ще удари, коли той вже лежав. На руці ОСОБА_7 був якийсь предмет. Ніяких конфліктів до цього не було.
Разом з тим суди не залишили поза увагою і показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які в судовому засіданні місцевого суду повідомили про наявність конфлікту між ОСОБА_7 та потерпілим за тиждень чи півтора до цієї події. Водночас, ОСОБА_16 зазначив, що у квітні 2018 року він бачив ОСОБА_7 , який лежав головою донизу. Він допоміг йому піднятися, поряд також був ОСОБА_15 , який сказав, що ОСОБА_7 побив ОСОБА_9 .
Надаючи оцінку вказаним показанням, апеляційний суд зауважив, що обставини нанесення ударів потерпілому ОСОБА_7 підтвердили і свідки сторони захисту ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , з посиланням на попередній конфлікт між обвинуваченим та потерпілим. Цей суд звернув увагу й на те, що, зокрема, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вказали на побиття потерпілим обвинуваченого перед подією 06 травня 2018 року, а свідок ОСОБА_22 повідомив про бійку між ОСОБА_7 і потерпілим в парку ім. Шевченка у м. Ніжині, на початку травня 2018 року, внаслідок чого в обвинуваченого були тілесні ушкодження. У той же час, на переконання суду апеляційної інстанції, вищенаведене підтверджується також копією довідки лікаря-рентгенолога від 10 січня 2019 року, згідно з якою в ОСОБА_7 відмічаються перелом кісток носа без зміщення уламків.
Крім того, апеляційний суд надав оцінку і відеозапису з камер спостереження біля нічного клубу «Космос», відповідно до якого 06 травня 2018 року о 02:23 ОСОБА_9 стояв біля входу до клубу «Космос» у м. Ніжин та дивився у телефон. На відстані 3-4 м він нього стоїть ОСОБА_7 , конфліктні дії відсутні. Права рука останнього зігнута в кулак у стисненому стані, потім він наносить 3 удари ОСОБА_9 (один удар правою рукою в голову, ОСОБА_9 упав та вдарився потилицею об тверде покриття, другий удар лівою рукою, коли ОСОБА_9 лежить, третій удар - не влучив). Згодом ОСОБА_7 відбіг від ОСОБА_9 на відстань близько 10 м у бік, протилежний від входу в клуб, став, повернувся, підбіг до джипа, який стояв з відкритим багажником, і вдарив правою рукою ОСОБА_13 , внаслідок чого останній впав.
Водночас з судових рішень судів попередніх інстанцій убачається, що місцевий суд, обґрунтовуючи наявність у ОСОБА_7 мотиву саме особистісного характеру, зауважив, що зі змісту відеозапису з камери спостереження видно, що останній безпосередньо і цілеспрямовано підійшов, серед великої кількості інших людей, саме до потерпілого, після чого відразу завдав удари. Цей суд також зазначив, що свідок ОСОБА_12 вказував на те, що ОСОБА_7 появився тоді, коли перед ОСОБА_9 був відкритий простір, удар був сильний, швидкий і спрямований, разом з тим свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила, що це був замах на вбивство.
За наслідками апеляційного перегляду вироку місцевого суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обстановка та обставини події 06 травня 2018 року, динаміка їх розвитку і застосування ОСОБА_7 насильства до потерпілого та спричинення тілесних ушкоджень останньому, не свідчать про те, що поведінка обвинуваченого була зумовлена бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. На переконання судів попередніх інстанцій, конфлікт 06 травня 2018 року мав у своїй основі конкретні особисті неприязні стосунки між його сторонами - обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 , тобто зумовлений особистим мотивом, оскільки встановлені у ході судового розгляду обставини свідчать про цілеспрямованість дій обвинуваченого саме щодо потерпілого та наявності перед вказаною подією 06 травня 2018 року конфліктної ситуації, і як наслідок - неприязних відносин між останніми, що стороною обвинувачення в установленому порядку не спростовано. До того ж прокурором і у касаційній скарзі не було наведено таких фактичних обставин, які б спростовували наявність між засудженим і потерпілим конфлікту.
Апеляційний суд у своєму рішенні звернув увагу і на те, що хоча конфлікт між обвинуваченим та потерпілим 06 травня 2018 року відбувався у громадському місці, проте основним безпосереднім об`єктом посягання ОСОБА_7 було саме здоров`я ОСОБА_9 , а не громадська безпека.
Отже, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 296 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_9 .
Відповідно до положень ст. 97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. Показання із чужих слів не можуть бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень ч. 2 ст. 97 КПК України. Тобто законність та обґрунтованість судового рішення має визначатися в такому разі підтвердженням показань із чужих слів сукупністю інших належних, допустимих і достовірних доказів.
У свою чергу колегія суддів касаційного суду, уважає за необхідне зазначити, що, всупереч доводам касаційної скарги прокурора, суди попередніх інстанцій не надавали перевагу показанням свідків сторони захисту (частина з яких була надана з чужих слів), оскільки свої висновки про відсутність у ОСОБА_7 мотиву явної неповаги до суспільства обґрунтували як показаннями свідків сторони захисту, так і показаннями свідків сторони обвинувачення, а також сукупністю інших належних та допустимих доказів, досліджених у ході судового розгляду.
Водночас оцінка достовірності цих доказів перебуває поза компетенцією Верховного Суду в силу його повноважень, визначених КПК України.
За таких обставин колегія суддів погоджується з наведеними в оскаржуваних рішеннях висновками щодо визнання  ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки такі висновки суди зробили, виходячи з усього комплексу встановлених під час судового розгляду фактичних обставин кримінального правопорушення.
Варто зауважити, що Верховний Суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що доводи сторони обвинувачення не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до її незгоди з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що суди забезпечили сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону, тобто дотримали положень ст. 22 КПК України, згідно зі ст. 94 КПК України повно та всебічно дослідили всі докази, дали їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним й обґрунтованим, належним чином вмотивованим, і в повній мірі відповідає приписам ст. 370 та 419 КПК України, тому касаційні доводи в цій частині теж неприйнятні.
Решта доводів касаційної скарги сторони обвинувачення також не спростовує висновки судів першої та апеляційної інстанцій і фактично зводиться до переоцінки доказів й установлених у справі обставин, що в силу вимог ст. 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
У той же час, касаційна скарга не містить посилань на такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій ухвалити законні й обґрунтовані судові рішення під час розгляду кримінального провадження.
Отже, ураховуючи те, що під час касаційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування або зміни оскарженого судового рішення, касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:
Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2  ОСОБА_3