ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/1319/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Сі Рив`єра»
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 (головуючий суддя Принцевська Н. М., судді Діброва Г. І., Савицькай Я. Ф.) 
у справі № 916/1319/26
за позовом Громадської організації «Одеський обласний центр журналістських розслідувань»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Сі Рів`єра»
про припинення володіння нерухомим майном, усунення перешкод у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності, 
ВСТУП
1. Предметом касаційного перегляду у цій справі була постанова апеляційного господарського суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви.
2. Спірні питання, що постали перед Верховним Судом у цьому разі, полягали у тому, які саме вимоги (майнові або немайнові) заявлено позивачем, чи було ним при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у необхідному розмірі, і відповідно чи були підстави для повернення позову через невиконанням позивачем вимог ухвали про його залишення без розгляду, тобто вимог щодо сплати судового збору у розмірі, який має бути сплачено за вимогами майнового характеру.
3. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що заявлені у цій справі позовні вимоги визначено та обґрунтовано позивачем у поданому позові, як вимоги негаторного позову, а тому вони є немайновими.
4. З урахування наведеного та з огляду на непідтвердження доводами касаційної скарги порушення судом апеляційної інстанції чинних норм процесуального права, оскаржувану постанову Верховний Суд залишив без змін.
5. Про зазначене детально йдеться далі у цій постанові.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог, підстав заявленого позову
6. Громадська організація «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» (далі - ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань») звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Сі Рів`єра» (далі - ТОВ «Блек Сі Рів`єра»), у якому просила:
- припинити володіння відповідача нерухомим майном (берегоукріплювальними спорудами) шляхом внесення до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майном запису про його відсутність із закриттям розділу у цьому реєстрі та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна; 
- усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду, екологічних прав та інтересів суспільства, а саме мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ «Блек Сі Рів`єра» повернути земельні ділянки із кадастровими номерами 5122786400:02:003:1864, 5122786400:02:003:1865, 5122786400:02:003:1862, 5122786400:02:003:1867, 5122786400:02:003:1860, 5122786400:02:003:1835, 5122786400:02:003:1834, 5122786400:02:003:0280, 5122786400:02:003:0281 до комунальної власності відповідної територіальної громади;
- скасувати державну реєстрацію права власності відповідача наці земельні ділянки.
7. Загалом, з урахуванням того, що позов стосувався 9 земельних ділянок, ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» було заявлено 19 позовних вимог.
Короткий зміст судових рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій
8. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 у справі № 916/1319/26 зазначений позов було повернуто особі, що звернулася з ним до суду, оскільки ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» не було усунуто недоліки позовної заяви, про які йшлося в ухвалі суду першої інстанції від 13.04.2026 про її залишення без руху, а саме не було надано суду доказів доплати судового збору у розмірі 1 101 568,00 грн або 868 608, 00 грн, з урахуванням коефіцієнту 0,8, який застосовуються при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі, тобто не було сплачено судовий збір у розмірі, що відповідав би заявленню відповідних вимог, як вимог майнового характеру.
9. Водночас, повертаючи позовну заяву ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань», щодо клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору у такому розмірі місцевий господарський суд в ухвалі від 23.04.2026 зазначив, що правові та фактичні підстави для цього у даному випадку відсутні, а тому таке клопотання позивача не підлягає задоволенню.
10. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 ухвалу суду першої інстанції про повернення позову було скасовано, а матеріали справи № 916/1319/26 направлено до Господарського суду Одеської області для подальшого розгляду.
11. У зазначеній постанові апеляційний господарський суд, зокрема, зауважив, що позивач наполягає на тому, що заявлений ним позов слід розглядати як негаторний. При цьому предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. 
12. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження у справі.
13. З урахування наведеного, апеляційний господарський суд погодився з доводами апелянта стосовно того, що у даному випадку при пред`явленні позову про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки позивачем визначено та обґрунтовано його як негаторний позов, а тому судовий збір у цьому разі має сплачується, як за заявлення позовних вимог немайнового характеру
14. За висновками суду апеляційної інстанції до позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у розмірі 63 232, 00 грн (як за 19 вимог немайнового характеру без застосування вищезгаданого коефіцієнту 0,8), проте місцевий господарський суд неправильно кваліфікував правову природу заявлених позовних вимог, що носять немайновий характер, визначивши їх майновими, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про необхідність доплати судового збору за пред`явлення позову у цій справі. 
15. Крім того, апеляційний господарський суд не погодився і з висновками місцевого господарського суд в частині розгляду клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору у розмірі 1 101 568,00 грн або 868 608, 00 грн. Однак, ураховуючи власний висновок про те, що заявлені позивачем вимоги є вимогами немайнового характері і відповідно ним сплачено судовий збір у необхідному розмірі, суд апеляційної інстанції зазначив, що підстав для розгляду клопотання ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» про звільнення позивача від сплати судового збору у розмірі, визначеному в ухвалі суду першої інстанції від 13.04.2026, не має.
Касаційна скарга 
16. Не погодившись із Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026, ТОВ «Блек Сі Рів`єра» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить її скасувати, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 залишити в силі.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Узагальнені доводи касаційної скарг
17. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
18. У касаційній скарзі відповідач, зокрема, наводить доводи про те, що суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 про повернення позову, всупереч нормам статті 255 ГПК України та висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 607/23244/21 та постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі №757/34675/20-ц здійснив оцінку доводів апелянта, що стосувалися ухвали місцевого господарського суду про залишення позовної заяви без руху, яка апеляційному оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.
19. Крім того, ТОВ «Блек Сі Рів`єра» стверджує, що апеляційний господарський суд неправильно застосував норми статті 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 4 Закону України «Про судовий збір», дійшовши помилкового висновку про те, що позивач повинен був сплатити судовий збір, як за вимоги немайнового характеру, з огляду на їх негаторний характер.
20. Згідно з доводами відповідача вимога про припинення володіння ТОВ «Блек Сі Рів`єра» спірним нерухомим майном не є вимогою негаторного характеру, є майновою вимогою. При цьому балансова вартість відповідного об`єкта нерухомості становить 29 610 038, 76 грн.
21. Так само майновими є і вимоги про повернення земельних ділянок, які за твердженнями скаржника належать до земель рекреаційного призначення.
22. У контексті наведеного ТОВ «Блек Сі Рів`єра» звертає увагу на те, що чинну редакцію статтю 391 ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу». Водночас згідно з пунктом 2 частини першої статті 162 ГПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
23. Також скаржник цитує висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, за змістом яких «майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру» та зауважує, що у постанові від 05.11.2024 у справі № 278/2607/24 Верховний Суд дійшов висновку, що позовна вимога прокурора про повернення земельної ділянки у комунальну власність є майновою.
24. ТОВ «Блек Сі Рів`єра» наполягає на тому, що всупереч наведеним нормам права та викладеному у постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 висновку Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції погодився з доводами апелянта про негаторний характер позовних вимог, що є немайновими, помилково пославшись на іншу судову практику Верховного Суду, а саме постанови від 25.11.2025 у справі № 916/1282/25, від 20.02.2026 у справі № 910/4258/25, від 11.11.2025 у справі № 918/265/2, від 18.03.2026 у справі № 370/1781/20, від 21.01.2025 по справі № 904/6886/23, від 26.11.2025 по справі № 914/3799/23.
Позиція інших учасників справи 
25. ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» своїм правом подати відзив на касаційну скаргу відповідача не скористалась, звернувшись на натомість ще до відкриття касаційного провадження у цій справі до Верховного Суду із запереченнями проти його відкриття, доводи яких ухвалою від 03.06.2026 було відхилено, оскільки викладене позивачем зводилося до непогодження з аргументами касаційної скарги відповідача по суті (що станом на дату постановлення зазначеної ухвали було визнано судом касаційної інстанції передчасним передчасним).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
26. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
27. Дослідивши в межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції чинних правових норм (зокрема, норм процесуального права), Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Блек Сі Рів`єра» не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
28. Предметом касаційного перегляду у цій справі є постанова апеляційного господарського суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви.
29. Спірні питання, що у даному випадку постали перед Верховним Судом, полягають у тому, які саме вимоги (майнові або немайнові) заявлено позивачем, чи було ним при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у необхідному розмірі, і відповідно чи були підстави для повернення позову ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» через невиконанням позивачем вимог ухвали про його залишення без розгляд, тобто вимог щодо сплати судового збору у розмірі, який має бути сплачено за вимогами майнового характеру.
30. Як слідує зі змісту пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1-3 частини першої статті 163 ГПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
31. Про це зазначено і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, від 04.10.2023 у справі № 906/1026/22.
32. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
33. У частині другій статті 123 ГПК України унормовано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
34. Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Закон України «Про судовий збір».
35. Частиною першою статті 4 названого Закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
36. Відповідно до частини другої цієї статті за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2). Натомість за подання позовної заяви немайнового характеру така ставка становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 2).
37. З наведеного вбачається, що розмір судового збору, належного до сплати за подання до суду відповідного позову, залежить від визначення характеру позовної вимоги (майнового чи немайнового), що заявляється.
38. У постанові від 26.02.2019 у справі № 907/9/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.
39. Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.
40. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
41. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
42. До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
43. Частиною першою статті 174 ГПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
44. У частині ж третій статті 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
45. Як вбачається із матеріалів справи № 916/1319/26 та встановлено судами попередніх інстанцій, у поданому до Господарського суду Одеської області позові ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» заявила такі позовні вимоги:
- припинити володіння відповідача нерухомим майном (берегоукріплюючими спорудами) шляхом внесення до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майном запису про його відсутність із закриттям розділу у цьому реєстрі та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна (1 вимога);
- усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання відповідача повернути відповідні земельні ділянки до комунальної власності (9 вимог);
- скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на ці земельні ділянки (9 вимог).
46. Заразом, як у позовній заяві, так і надалі, позивач дотримується послідовної позиції, що до суду ним подано негаторний позов про усунення перешкод, зокрема, у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів мешканців відповідної територіальної громади.
47. Згідно ж із нормами статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
48. Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача.
49. Про це виснувала Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи, зокрема, постанову від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20).
50. Попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.
51. Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22, від 07.11.2023 у справі № 909/869/22.
52. Проаналізувавши наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що у даному випадку суд першої інстанції був позбавлений можливості надавати правову оцінку заявленим ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» позовним вимогам з точки зору обраного позивачем способу захисту на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, позаяк це можливо лише при вирішенні спору по суті. Натомість суд мав керуватися визначеними позивачем предметом та підставами поданого ним позову, який у цьому разі визначає та обґрунтовує свої позовні вимоги, як негаторні. 
53. На зазначене мотивовано звернув увагу апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову та скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви. 
54. Верховний Суд погоджується з таким висновками суду апеляційної інстанції та одночасно з цим, безвідносно до усього викладеного, звертає увагу на те, що на обґрунтування своєї позиції щодо заявлення у цій справі саме негаторгого позову ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» посилається у тому числі і у позовній заяві на численну судову практику Верховного Суду стосовно захисту прав власника земельної ділянки водного фонду, право власності на яку неправомірно зареєстровано за фізичною чи юридичною особою, або якщо земельна ділянка зайнята такою особою (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 15.09.2020 у справі № 372/1684/14-ц).
55. Вказівки ж скаржника на неправильне застосування у даному випадку судом апеляційної інстанції статті 391 ЦК України у її чинній редакції Верховний Суд відхиляє, позаяк відповідні доводи стосуються вирішення спору, що виник між сторонами цієї справи, по суті та не можуть бути оцінені на цьому етапі судового розгляду (тобто під час касаційного перегляду постанови суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу місцевого господарського суду про повернення позову особі, яка його подала). До того ж зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається застосування судом апеляційної інстанції норм зазначеної статті при її ухваленні.
56. З аналогічних мотивів Верховним Судом не приймаються і доводи відповідача про те, що спірні земельні ділянки належать до земель рекреаційного призначення. Зазначене так само може бути досліджено та оцінено лише при розгляді заявлених ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» по суті, перевірці їх обґрунтованості та встановленні фактичних обставин цієї справи.
57. Водночас посилання скаржника на викладений у постанові від 05.11.2024 у справі № 278/2607/24 висновок суду касаційної інстанції про те, що позовна вимога прокурора про повернення земельної ділянки у комунальну власність є майновою, Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки використання у прохальній частині позову формулювання «повернути земельну ділянку» саме по собі не свідчить про правову природу заявленої вимоги. Визначальними є її зміст та спрямованість, що у даному випадку позивачем у позові визначено, як усунення перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців відповідної територіальної громади. У справі ж № 278/2607/24 про таке не йшлося, а отже при її касаційному перегляді Верховним Судом висловлювались висновки за інших процесуальних ситуацій та у неподібних до справи № 916/1319/26 правовідносинах.
58. В свою чергу вищевказане стосовно необхідності інтерпретації позовної вимоги про повернення земельної ділянки залежно від її змісту та спрямованості концептуально узгоджується із наведеними щодо цього у постанові Верховного Суду від 08.07.2026 у справі № 910/3153/24, висновки, викладені у якій підлягають урахуванню при здійсненні касаційного перегляду у цій справі (№ 916/1319/26) в силу вимог частини четвертої статті 300 ГПК України
59. У такому ж контексті стосовно позовної вимоги про припинення володіння ТОВ «Блек Сі Рів`єра» спірним нерухомим майном (берегоукріплюючими спорудами), що за твердженнями скаржника є вимогою майнового характеру, Верховний Суд зауважує, що у позовній заяві ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» цю вимогу конкретизовано, як припинення володіння шляхом внесення до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майном запису про його відсутність із закриттям розділу у цьому реєстрі та із закриттям реєстраційної справи об`єкта відповідного нерухомого майна.
60. З урахуванням наведеного, Верховний Суд вбачає, що у даному випадку заявлення зазначеної вимоги спрямоване на реалізацію захисту порушених, на думку позивача, прав та законних інтересів територіальної громади шляхом вчинення відповідних реєстраційних дій, що не перебуває у залежності від вартісної оцінки відповідного майна, у зв`язку з чим викладені у касаційній скарзі ТОВ «Блек Сі Рів`єра» протилежні твердження підлягають урахуванню.
61. Натомість цитування скаржником визначення того, що є майновим позовом (його ознак, окремих різновидів), наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, а також його посилання на пункт 2 частини першої статті 162 ГПК України, у відповідності до якого ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна, не підтверджує порушення судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови норм процесуального права та не спростовує його висновків про те, що у даному випадку позивачем таких позовних вимог (вимоги майнового характеру) не заявлялось, з якими, з огляду на викладене, зокрема, у пунктах 52-54 цієї постанови Верховний Суд погоджується.
62. При цьому, зважаючи на те, що доводами касаційної скарги не підтверджено порушення судом апеляційної інстанції зазначених скаржником правових норм, як необхідної підстави для скасування ухваленого ним судового рішення, Верховний Суд не вважає необхідним перевіряти правильність здійснених ним посилань на судову практику суду касаційної інстанції, оскільки за таких обставин це не є належним обґрунтуванням відповідної підстави касаційного оскарження. 
63.  Крім того, Верховний Суд не надає оцінки і висновкам, наведеним у оскаржуваній постанові апеляційного господарського суд, щодо розгляду судом першої інстанції клопотання ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» про звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви, тобто доплати 1 101 568,00 грн або 868 608, 00 грн такого судового збору. Як вбачається із оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції правильно виснував, що підставність сплати судового збору у такому розмірі у даному випадку не підтвердилася, а відтак висновки зроблені за результатами розгляд відповідного клопотання не мають процесуального значення.
64.  Щодо інших аргументів скаржника Верховний Суд зауважує, що у цій справі судом апеляційної інстанції переглядалась ухвала місцевого господарського суду про повернення позовної заяви. Окремий апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції про залишення поданого ГО «Одеський обласний центр журналістських розслідувань» позову без руху судом апеляційної інстанції не здійснювався, з огляду на що порушення статті 255 ГПК України чи неврахування наведених у постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 607/23244/21 висновків про те, що такі ухвали не можуть оскаржуватись окремо від рішення суду, судом апеляційної інстанції допущено не було.
65. Висновки ж наведені у постанові Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 757/34675/20-ц, на які посилається скаржник, стосуються випадку, коли суд апеляційної інстанції ухвалював постанову за результатами оскарження ухвали, якою було відмовлено в продовженні строку на усунення недоліків і залишено позов без розгляду, проте вдався не лише до оцінки правомірності відмови в продовжені відповідного строку, а й до аналізу правомірності залишення позовної заяви без руху. Тож ці висновки не можуть бути застосованим до процесуальної ситуації, що склалась у справі № 916/1319/26 та є іншою порівняно зі справою № 757/34675/20-ц. Більше того, колегія суддів звертає увагу, що резолютивну частину оскаржуваної постанови у справі № 757/34675/20-ц, якою ухвалу про залишення позову без розгляду було скасовано, а матеріали справи передано до суду першої інстанції для продовження розгляду, Верховний Суд не змінював / залишив без змін.
66. Натомість у цьому контексті Верховний Суд звертається, зокрема, до викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2024 у справі № 320/14843/23 правової позиції, згідно з якою уразі оскарження особою ухвали суду про повернення позовної заяви її доводи в апеляційній скарзі щодо відповідності нормам процесуального права ухвали про залишення позовної заяви без руху підлягають перевірці, оскільки це стосується підстав повернення позовної заяви. 
67. Крім того, Верховний Суд бере до уваги, що у відповідності до викладеного у постанові суду касаційної інстанції від 18.09.2023 у справі № 910/17306/21, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви на підставі частини четвертої статті 174 ГПК, суд апеляційної/касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість ухвали суду про залишення цієї позовної заяви без руху, що підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.06.2022 у справі №913/618/21.
68. Отже, з урахуванням наведеного, протилежні доводи скаржника Верховний Суд відхиляє, констатуючи при цьому, що надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
69. Водночас щодо питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції керується висновками, зробленими Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
70. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли у процесуальному сенсі, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду апеляційної інстанції.
71. Ураховуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що всі наведені у касаційній скарзі ТОВ «Блек Сі Рів`єра» аргументи не підтверджують порушення судом апеляційної інстанції чинних правових норм, зокрема, норм процесуального права, а відповідно це свідчить про те, що така підстава касаційного оскарження у даному випадку не підтвердилися за відсутності їх належного обґрунтування.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
72. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
73. За змістом статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
74. Таким чином, за результатами касаційного перегляду, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга ТОВ «Блек Сі Рів`єра» не підлягає задоволенню, а ухвалену у цій справі, оскаржувану постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 слід залишити без змін.
Розподіл судових витрат
75. Оскільки Суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судове рішення, що оскаржувалося, відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Сі Рив`єра» залишити без задоволення.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2026 у справі № 916/1319/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил