КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 вересня 2026 року Київ Справа №320/24353/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_3 , третя особа на стороні відповідача: Військова частина НОМЕР_2 , в якому просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) частини щомісячного грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, надбавки за особливі умови проходження служби та премії, у розмірі, що він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за період з 30.06.2023 по 30.08.2023 у повному обсязі.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) невиплачену частину щомісячного грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, надбавку за особливі умови проходження служби та премію, у розмірі за займаною посадою станом на червень 2023 року (до зарахування в розпорядження) за період з 30.06.2023 по 30.08.2023 у повному обсязі.
3. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, у розмірі 100 000 гривень на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 27.01.2023 по 10.08.2023 у повному обсязі.
4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, у розмірі 100 000 гривень на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 27.01.2023 по 10.08.2023, у повному обсязі з урахуванням виплачених сум та з урахуванням висновків суду щодо суми заборгованості.
5. Стягнути з Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) моральну шкоду у розмірі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень. 
У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за час лікування тяжкого поранення відповідач не у повному обсязі виплатив грошове забезпечення з 30.06.2023 по 30.08.2023 у повному обсязі та додаткову грошову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, у розмірі 100 000 гривень на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 27.01.2023 по 10.08.2023 у повному обсязі, що і стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
Позивач вважає, що в періоди стаціонарного лікування, позивач набув право на виплату грошового забезпечення у повному обсязі, а також на виплату додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова № 168).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовом, поновлено пропущений строк звернення до суду; відкрито провадження в адміністративній справі та визначено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2026 замінено в порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на його правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ). 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 02 вересня 2026 року поновлено відповідачу строк для подачі відзиву.
Від відповідача військової частини НОМЕР_3 24.07.2025 надійшов відзив на позов, відповідно до якого вказано, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, просить в позові відмовити. Вказує, що додаткова винагорода позивачеві нарахована в повному обсязі, його вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Зазначає, що заборгованість по виплатам в період 01.02.2023 по 14.05.2024 відсутня, грошове забезпечення не було обмежене у розмірі окладу з військове звання та надбавки за вислугу років.
Зазначив про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом.
Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Статтею 123 КАС України передбачено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.
Так, частинами першою четвертою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Суд наголошує, що позивачем разом із позовом було надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.
Ухвалою суду від 03.06.2025, суд дійшов висновку про можливість поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовом та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Доказів того, що висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, відповідачем надано не було.
Всі вищезазначені обставини, дають суду можливість, дійти обґрунтованого висновку, що строки на звернення з даним позовом позивачем пропущені з поважних на те причин, відтак такі підлягали поновленню і були поновлені судом, а твердження відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду є необґрунтованими.
Представником позивача 28.07.2025 подано суду відповідь на відзив, в якому зазначає про необґрунтованість відзиву відповідача, проси позов задовольнити.
Третьою особо надано пояснення щодо позову, в яких зазначено, що військова частина НОМЕР_2 була лише забезпечувальним фінансовим органом по відношенню до військової частини НОМЕР_3 і відповідно до п. 1.4 наказу № 280, як забезпечувальний фінансовий орган стосовно військових частин, які зараховані до нього на фінансове забезпечення, зобов`язаний надавати бюджетні асигнування та здійснювати фінансування військових частин у порядку, визначеному законодавством. Однак слід зазначити, що з 15.06.2025 року, військова частина НОМЕР_3 вибула з підпорядкування військової частини НОМЕР_2 , в тому числі фінансового та перейшла у підпорядкування військової частини НОМЕР_1 .
Представником позивача надано суду додаткові пояснення, в яких просив суд врахувати, що саме Військова частина НОМЕР_2 була розпорядником коштів на час тривалості спірних правовідносин (2023 та 2024 роки) і має або могла б мати у своєму розпорядженні відомості, необхідні для розгляду справи (довідки про грошове забезпечення, накази на виплату, рапорти командира Військової частини НОМЕР_3 щодо виплат, тощо). Оскільки Військова частина НОМЕР_7 набула у підпорядкування Військову частину НОМЕР_3 лише з 15.06.2025, відповідно, не може надати будь-яких потрібних пояснень чи доказів.
Відповідачем військової частиною НОМЕР_1 подано суду відзив на позов, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначає, що заборгованість по виплатам в період з 01.02.2023 року по 14.05.2024 року, відсутня. Грошове забезпечення позивача не було обмежено у розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Права позивача на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди не були порушені.
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проходив службу у Військовій частині НОМЕР_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , в період з 07.09.2022 по 25.09.2023.
Відповідно до довідки про обставини травми № 428 від 21.02.2023, виданої командиром Військової частини НОМЕР_3 : під час виконання бойового завдання в районі н.п. Торське Донецької області 27.01.2023 отримав МВТ: травматичну ампутацію лівої гомілки, відкриту травму правої гомілки. 
Тяжке поранення призвело до довготривалого стаціонарного лікування протягом наступних періодів, підтверджених медичною документацією:
- з 27.01.2023 по 31.01.2023 в КНП "МКЛ №6" Дніпровської міської ради;
- з 31.01.2023 по 05.04.2023 в ВМУ центрального госпіталю СБУ;
Відповідно до довідки ВЖ НВМКЦ "ГВКВ" від 03.04.2023 № 6255: Відсутність лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини лівої голівки після мінно-вибухового поранення та ампутації (27.01.2023). Поранення, ТАК, пов`язано з захистом Батьківщини. Потребує протезування. Травма - тяжка.
- з 05.04.2023 по 03.05.2023 в ДЗ "Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів "Лісова поляна";
- з 03.05.2023 по 11.05.2023; з 11.05.2023 по 18.06.2023 стаціонарне лікування у реабілітаційному відділенні КНП "Київський міський клінічний госпіталь ветеранів війни" Відповідно до довідки ВЛК НВМКЦ "ГВКВ" від 06.06.2023 № 10742: Відсутність лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини лівої голівки після мінно-вибухового поранення та ампутації (27.01.2023). Поранення, ТАК, пов`язано з захистом Батьківщини.
Потребує продовження лікування в КМК госпіталю ветеранів війни "Пуща Водиця м. Києва" Травма - тяжка.
- з 18.06.2023 по 22.07.2023 перебував на лікуванні та протезуванні у клініці Protez Foundation Міннеаполіс, штат Мінесота США.
- з 23.07.2023 по 10.08.2023 перебував на протезуванні та реабілітації у благодійному фонді Protez Foundation, м. Свалява, Україна.
Відповідно до Свідоцтва про хворобу гарнізонної ВЛК НВМКЦ "ГВКВ" № 15482 від 28.08.2023 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та звільнений у відставку наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 25 вересня 2023 року № 270 за підпунктом "Б" пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.
Отже період безперервного стаціонарного лікування ОСОБА_1 тривав з 27.01.2023 по 10.08.2023, при цьому, період перебування у розпорядженні ОСОБА_1 склав з 30.04.2023 по 30.08.2023, що підтверджується наступними наказами: Наказ командира в/ч НОМЕР_3 від 30.04.2023 № 120, Наказом № 243 від 30.08.2023; наказом № 270 від 25.09.2023.
Так, наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 30.04.2023 № 120, ОСОБА_1 було виведено у розпорядження командира в/ч НОМЕР_8 з 30.04.2023 із залишенням на всіх видах забезпечення та у списках військової частини НОМЕР_3 .
Наказом № 243 від 30.08.2023 встановлено, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою; встановлено посадовий оклад у розмірі 3 260 (три тисячі двісті шістдесят) гривень на місяць, за 10 тарифним розрядом, шпк "старший сержант", Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 530%, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Відповідно до витягу з наказу № 270 від 25.09.2023, сержанта ОСОБА_1 з "25" вересня 2023 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та знято з усіх видів забезпечення.
Згідно Довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій від 12.02.2025 № 334, ОСОБА_1 було виплачено наступне грошове забезпечення:
- За квітень 2023 року у розмірі: - основні види: посадовий оклад – 3440,00 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 2 717,00 + 65,00 грн, премія – 16 512,00 грн;
- За травень 2023 року у розмірі: - основні види: посадовий оклад – 3440,00 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 2 717,00 + 65,00 грн, премія – 16 512,00 грн;
- За червень 2023 року у розмірі: - основні види: посадовий оклад – 3325,33 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 2626,43 + 65,00, 00 грн, премія – 15 961,60 грн;
- За липень 2023 року у розмірі - основні види: посадовий оклад – 0,00 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 0,00 грн, премія – 0,00 грн;
- За серпень 2023 року у розмірі - основні види: посадовий оклад – 210,32 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 167,74 + 65,00,00 грн, премія – 1022,17 грн.
- За вересень 2023 року у розмірі - основні види: посадовий оклад – 2716,67 грн.; оклад за військове звання – 616,67 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 2 231,67 + 65,00,00 грн, премія – 13 203,00 грн.; надбавка за вислугу років – 100,00 грн
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу було виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за період лікування з 28.01.2023 по 10.08.2023 року: за 4 дня січня - 9 032,26 грн, за лютий - 100 000 грн, згідно виписки 05.04.2023 року № 123; за березень - 100 000 грн, згідно виписки 05.04.2023 року № 123; за квітень - 100 000 грн, згідно виписки 05.04.2023 року № 123 та перевідного епікризу 03.05.2023 року № 979; за травень - 100 000 грн, згідно перевідного епікризу 03.05.2023 року № 979, виписного епікризу 11.05.2023 року №856 та виписки 18.06.2023 року №923; за червень - 100 000 грн, згідно виписки 18.06.2023 року №923 та довідки 20.06.2023 року президенту фонду "Protez Foundation"; за липень - 100 000 грн, згідно довідки 20.06.2023 року президенту фонду "Protez Foundation"; за серпень додаткова винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за 10 днів – не виплачувалось.
Представником позивача було направлено запит від 06.02.2025 № 06/02/25 до військової частини НОМЕР_3 щодо виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу, листом від 12.02.2025 № 1815/981 відповідач повідомив, що заборгованість по виплатам відсутня. Грошове забезпечення ОСОБА_1 не було обмежено у розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Права ОСОБА_1 на виплату грошового забезпечення в період з 01.02.2023 року по 14.05.2024 року не були порушені. 
Оскільки відповідачем не було надано довідку про грошове забезпечення з належним визначенням складових частин грошового забезпечення для можливості проведення аналізу наявності чи відсутності порушень у нарахуваннях, представником позивача було направлено повторний запит від 03.03.2025 № 03/03/25-1, у відповідь на який, 01.04.2025 на електронну пошту було отримано лист в/ч НОМЕР_3 , датований від 10.03.2025 вих. № 1815/1461 та необхідні довідки про нарахування грошового забезпечення за спірний період, видані в/ч НОМЕР_2 , яка здійснювала фінансове забезпечення відповідача.
До військової частини НОМЕР_3 засобами електронного зв`язку представником позивача було направлено заяву від 07.04.2025 № 07/04/25-1, в якій просив: нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі посадового окладу, надбавки за особливі умови проходження служби та премії, що він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за період з 30.06.2023 по 30.08.2023; -нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період перебування на протезуванні та реабілітації у благодійному фонді ОСОБА_2 з 23.07.2023 по 10.08.2023 у повному обсязі, з урахуванням виплачених сум.
Станом на дату складання цього позову офіційної відповіді від військової частини НОМЕР_3 позивачем не отримано. 
Звертаючись до суду із цим позовом позивач зазначив про те, що за час лікування тяжкого поранення відповідач не у повному обсязі виплатив грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду, що і стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 1 пункту 20 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 р., затвердженого Законом України №2102-IX від 24.02.2022 р., на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з указами Президента України та діє на момент розгляду цієї справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992 р. (далі – Закон №2232-XII).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок згідно з ч. 3 ст. 1 Закону №2232-XII включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII).
Початком проходження військової служби згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №2232-XII вважається:
1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу;
2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації;
3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних;
4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;
5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період;
6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Закінченням проходження військової служби відповідно до абзацу першого ч.3 вказаної статті Закону вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону №2232-XII, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону №2232-XII здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.
Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі – Закон №2011-ХІІ).
Згідно із приписами ст. 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За приписами частини 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ч. 10 ст. 14 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
У статті 2 Закону №2011-XII акцентовано, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно із частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) згідно зі статтею 19 Закону №2011-XII можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, відповідно до статті 23 Закону №2011-XII здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 р. (далі – Порядок №260).
Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово - лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до пункту 1 Розділу XXVIII Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
Пунктом 8 розділу І Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Згідно з пунктами 14 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Отже, саме Розділом XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, унормовано питання виплати грошового забезпечення позивачу у період перебування його у розпорядженні.
Аналізуючи зазначені норми, суд зазначає, що обрахунок періоду перебування у розпорядженні має бути зупинено на весь час перебування військовослужбовця на лікуванні та розпочато з дати закінчення лікування. А зазначене в абзаці 3 частини 1 Розділу XXVIII Порядку № 260 обмеження до двох місяців стосується саме "тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою". Зазначена конструкція речення підтверджує, що обмеження не стосується інших перелічених причин перебування у розпорядженні, як: перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 липня 2023 року справа №640/2358/20.
За п. 259 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, лікування військовослужбовців повинно бути закінчено у закладі охорони здоров`я.
Згідно ст. 116 Положення № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: ... 10) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби до звільнення з військової служби; ...15) якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення... Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).
З огляду на все вищезазначене, враховуючи безперервний період стаціонарного лікування позивача та те, що строки лікування підтверджені виписками і довідками медичних закладів, а також відповідними постановами гарнізонної ВЛК НВМКЦ "ГВКВ" від 03.04.2023 №6255, від 06.06.2023 № 10742 та від 16.08.2023 № 15482, грошове забезпечення за період з 30.06.2023 по 30.08.2023 має бути нараховано і виплачено в розмірі повного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження. Тобто в розмірі не меншому ніж сума посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливі умови проходження служби та премії, в розмірі, що виплачувалися позивачу до 30.04.2023.
Згідно Довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій від 12.02.2025 № 334, ОСОБА_1 було виплачено наступне грошове забезпечення:
- За березень 2023 року у розмірі: - основні види : посадовий оклад – 3440,00 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 2 717,00 + 65,00 грн, премія – 16 512,00 грн;
- За квітень 2023 року у розмірі: - основні види: посадовий оклад – 3440,00 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 2 717,00 + 65,00 грн, премія – 16 512,00 грн;
- За травень 2023 року у розмірі: - основні види: посадовий оклад – 3440,00 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 2 717,00 + 65,00 грн, премія – 16 512,00 грн;
- За червень 2023 року у розмірі: - основні види : посадовий оклад – 3325,33 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 2626,43 + 65,00, 00 грн, премія – 15 961,60 грн;
- За липень 2023 року у розмірі - основні види: посадовий оклад – 0,00 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види : надбавка за особливі умови проходження служби – 0,00 грн, премія – 0,00 грн;
- За серпень 2023 року у розмірі - основні види: посадовий оклад – 210,32 грн.; оклад за військове звання – 740,00 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 167,74 + 65,00,00 грн, премія – 1022,17 грн.
- За вересень 2023 року у розмірі - основні види : посадовий оклад – 2716,67 грн.; оклад за військове звання – 616,67 грн.; - додаткові види: надбавка за особливі умови проходження служби – 2 231,67 + 65,00,00 грн, премія – 13 203,00 грн.; надбавка за вислугу років – 100,00 грн
Отже, судом встановлено, що в період з 30.06.2023 по 30.08.2023 грошове забезпечення позивача було виплачене не у повному обсязі і бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) щомісячного грошового забезпечення за період з 30.06.2023 по 30.08.2023, а саме: посадового окладу, надбавки за особливі умови проходження служби та премії, у розмірі, що він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, у повному обсязі є протиправною, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо виплати додаткової грошової винагороди, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтями 1, 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 9-2 Закону № 2011-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Відповідно до пункту 1-2 Постанови № 168: "Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.
З аналізу пункту 1 Постанови №168 видно, що право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень мають військовослужбовці за умов:
- отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Наказом МОУ від 07.06.2018 № 260 затверджено "Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", (далі – Порядок № 260). Пунктами 11 та 12 Розділу XXXIV Порядку № 260 "Особливості виплати додаткової винагороди на період воєнного стану" передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці".
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Отже підставою для виплати за період лікування та відпусток для лікування додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168 є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) та висновок (постанова) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії про причинний зв`язок травми, стосовно якої проходить лікування.
Враховуючи довідку про обставини травми від № 428 від 21.02.2023 та довідки ВЛК_від 03.04.2023 №6255, від 06.06.2023 № 10742 та від 16.08.2023 № 15482, позивач набув беззаперечне право на отримання додаткової винагороди за весь період перебування на лікуванні, підтверджений виписками з медичних закладів, у наступному порядку.
За безперервний період лікування з 28.01.2023 по 10.08.2023 позивачу було виплачено - 609 032 26 грн. додаткової винагороди: за 4 дня січня - 9 032,26 грн, за лютий - 100 000 грн, згідно виписки 05.04.2023 року № 123; за березень - 100 000 грн, згідно виписки 05.04.2023 року № 123; за квітень - 100 000 грн, згідно виписки 05.04.2023 року № 123 та перевідного епікризу 03.05.2023 року № 979; за травень - 100 000 грн, згідно перевідного епікризу 03.05.2023 року № 979, виписного епікризу 11.05.2023 року №856 та виписки 18.06.2023 року №923; за червень - 100 000 грн, згідно виписки 18.06.2023 року №923 та довідки 20.06.2023 року президенту фонду "Protez Foundation"; за липень - 100 000 грн, згідно довідки 20.06.2023 року президенту фонду "Protez Foundation"; за серпень додаткова винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за 10 днів – не виплачувалось.
Щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за чотири дні січня 2023 року у розмірі – 9 032, 26 грн з розрахунку (70000/31х4), суд зазначає, що редакція Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року станом на січень 2023 року не передбачала виплату додаткової винагороди в розмірі 70 000 гривень військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних). Отже, виплата позивачу додаткової винагороди здійснена відповідачем невірно і додаткова винагорода, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за чотири дні січня 2023 року повинна бути виплачена у розмірі 12 903, 00 грн.
Недоплачене відповідачем сума додаткової винагороди за січень 2023 року становить 3 870, 74 грн (12 903, 00 грн -9 032, 26 грн). 
Щодо виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за 10 днів серпня 2023 року, суд зазначає наступне.
У відзиві відповідач визнає недоплату додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", зазначаючи, що "за серпень за 10 днів – не виплачувалось", тобто підтверджує невиплату за період з 01.08.2023 по 10.08.2023 року. 
При цьому, суд критично ставиться до посилання відповідача як на підставу невиплати на те, що від ОСОБА_1 не надходило рапорту/заяви з відповідними оригіналами документів (чи завірених нотаріально), оскільки останній період лікування та реабілітації Позивача у благодійному фонді Protez Foundation, м. Свалява, Україна, тривав з 23 липня 2023 року по 10 серпня 2023 року, що підтверджується Довідкою про протезування у цей період у клініці у БФ Protez Foundation. Те, що довідка про протезування була подана до Військової частини вчасно, свідчить виплата додаткової винагороди у повному обсязі за липень 2023 року. 
Отже, бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, у розмірі 100 000 гривень на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за 10 днів серпня 2023 року у розмірі 32 258, 00 грн (100000 /31х10) є протиправною.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, за період з 28 січня 2023 року по 31 січня 2023 у повному обсязі та за період з 1 серпня 2023 по 10 серпня 2023 року включно та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , (РНОКПП - НОМЕР_5 ) додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, у розмірі 100000 гривень на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 28 січня 2023 року по 31 січня 2023 у повному обсязі та за період з 1 серпня 2023 по 10 серпня 2023 року включно, з урахуванням висновків суду щодо суми заборгованості.
Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
За приписами ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
- у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У відповідності до ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За приписами частини другої вказаної вище статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
- якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
- в інших випадках, встановлених законом.
У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4, із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 та № 1 від 27.02.2009, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача (відповідача), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача) та вини останнього (відповідача) в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Зі змісту наведених норми випливає, що основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 року у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 року у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 року у справі № 9901/377/18.
Крім того, суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Аналізуючи зміст позовної заяви, обґрунтування щодо завданої моральної шкоди та досліджуючи матеріали справи, суд зазначає, що в обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачем не надано жодних доказів та належних розрахунків сум, що б свідчили про заподіяння позивачу моральної шкоди у розмірі, в якому останній просить стягнути з відповідача , а також завданням йому шкоди у вигляді заподіяння моральних чи фізичних страждань, з огляду на що така вимога задоволенню не підлягає.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Решта доводів сторін суд враховує та зазначає, що останні не впливають на висновки суду за невмотивованості та недоведеності їх застосування за предметом спору судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Розподіл судових витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) щомісячного грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, надбавки за особливі умови проходження служби та премії за період з 30.06.2023 по 30.08.2023 у повному обсязі, у розмірі, що він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) невиплачену частину щомісячного грошового забезпечення за період з 30.06.2023 по 30.08.2023, а саме: посадовий оклад, надбавку за особливі умови проходження служби та премію, у розмірі за займаною посадою станом на червень 2023 року (до зарахування в розпорядження).
Визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, за період з 28 січня 2023 року по 31 січня 2023 у повному обсязі та за період з 1 серпня 2023 по 10 серпня 2023 року включно.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, у розмірі 100 000 гривень на місяць, пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 28 січня 2023 року по 31 січня 2023 у повному обсязі та за період з 1 серпня 2023 по 10 серпня 2023 року включно.
У задоволенні інших вимог відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.