Справа №466/8758/24 Головуючий у 1 інстанції:Федорова О.Ф. 
Провадження №22-ц/811/3474/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретар: Чиж Л.М., 

за участі в судовому засіданні представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Федорової О.Ф. від 12 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюбинський Андрій Володимирович про визнання іпотеки припиненою, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2025 року визнано такою, що припинена іпотека за договором іпотеки від 31 травня 2006 року, укладеним між ПАТ Банк «Фінанси і Кредити», правонаступником якого є Державна іпотечна установа (код ЄДРПОУ: 33304730) та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 від 31.05.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коцюбинським Андрієм Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за №1006 та заборона №1007 щодо нерухомого майна, а саме: житловий будинок «А-2», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з трьох житлових кімнат та кухні. Загальна площа будинку складає 105,9 кв.м., житлова площа будинку складає 59,4 кв.м. та земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га.
Вказане рішення оскаржила Державна іпотечна установа.
В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Вважають рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 12 вересня 2025 року у справі №466/8758/24 незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.
Зазначають, що позивачкою не надано жодних доказів про відсутність зареєстрованих осіб, які проживали на момент смерті разом із ОСОБА_3 , а також, позивачкою не доведено факт відмови всіх спадкоємців від майна померлого. Повідомляють, що позивачка ОСОБА_1 ввела суд першої інстанції в оману, оскільки як стало відомо Державній іпотечній установі, 22.01.2024 була відкрита у Шостій львівській державній нотаріальній конторі Львівської області спадкова справа, номер у спадковому реєстрі 71880026, номер у нотаріуса 13/2024. Отже, суд першої інстанції не з`ясувавши всіх обставин справи, чи були спадкоємці, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, чи відкривалась спадкова справа, дійшов передчасного та помилкового висновку про те, що у зв`язку з відсутністю в ОСОБА_3 спадкоємців його зобов`язання за Кредитним договором є нерозривно пов`язаними з його особою та такими, що не можуть бути виконані ніким іншим, а тому є припиненими на підставі ч.1 ст.608 ЦК України. Звертають увагу, що 11.02.2024 ОСОБА_4 було повідомлено про смерть ОСОБА_3 , а щодо відкритої спадкової справи не повідомила та взагалі надала недостовірну інформацію щодо відкриття спадкової справи (відкрита з 22.01.2024). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Вказують, що Державна іпотечна установа не знала про відкриття спадщини з повідомлення ОСОБА_4 , а дізналася лише 09.10.2025, тому з цього часу почався відлік для пред`явлення вимог до спадкоємців померлого ОСОБА_3 . Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження доводів позову про відсутність відкритої спадкової справи, відсутність спадкоємців та осіб, які проживали на дату смерті з позивачем ОСОБА_3 .
В судове засідання окрім представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, – колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 15, 16, 251, 559, 539, 598, 1216, 1218, 1231, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 82, 141, 258, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18, аб.4 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» та задовольняючи позов, – виходив з того, що 31.05.2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №88-4.4. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_3 отримав у позику 49500,00 доларів США. Поручителями за даним кредитним договором є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . 31.05.2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_3 отримав в позику 49500,00 доларів США. 31.05.2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки нерухомого майна №1006, а саме: в іпотеку передано житловий будинок «А-2», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з трьох житлових кімнат та кухні. Загальна площа будинку складає 105,9 кв.м., житлова площа будинку складає 59,4 кв.м. та земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га. 11.02.2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір про відступлення права вимоги за договором кредиту №88-4.4 від 31.05.2006 року, договорами поруки та іпотеки. 17.09.2020 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова по справі №464/2643/19 відмовлено у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. У задоволенні позовних вимог відмовлено, виходячи із застосування строків давності звернення до суду. Суд зазначив, що відповідно до п. 5.1 договору поруки, порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку невиконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явив позовні вимоги до поручителя. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . 11.02.2024 року представник позивача адвокат Пащук Артем Ігорович надіслав відповідачу Державній іпотечній установі повідомлення, у якому зазначив про смерть позичальника, про відсутність спадкової справи та спадкового майна, а також про відсутність правонаступників та додав всі необхідні докази. Після смерті ОСОБА_3 спадкової справи заведено не було, спадкового майна не має, правонаступників не має. Отже, після цього почав рахуватись шестимісячний строк для пред`явлення відповідачем Державною іпотечною установою вимог до спадкоємців після смерті ОСОБА_3 . Суд вказав, що згідно обставин встановлених в рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 17.09.2020 року по справі №464/2643/19 щодо пропуску строків звернення із вимогою до спадкоємців та припинення основного зобов`язання та забезпечення, в тому числі іпотеки не підлягають доведенню, оскільки встановлені між тими самими сторонами. В ході судового розгляду було встановлено, що відповідач Державна іпотечна установа пропустила строк звернення до спадкоємців з вимогою відповідно до ст. 1281 ЦК України, а тому втратила право вимоги до спадкоємців щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому, припинилось і забезпечувальне зобов`язання за договором іпотеки. Оскільки, ні банк, ні його правонаступник – Державна іпотечна установа не пред`явили позовну вимогу у встановлений строк, то порука вважається припиненою. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, на думку суду першої інстанції, викладені позивачем у позовній заяві обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Доводи, на думку суду, є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами та сумніву у суду не викликали.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду – немає.
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Державної іпотечної установи, третя особа приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Коцюбинський Андрій Володимирович про визнання іпотеки припиненою, в якій просила:
- визнати такою, що припинена, іпотеку, за договором іпотеки від 31 травня 2006 року, укладеним між ПАТ Банк «Фінанси і Кредити», правонаступником якого є Державна іпотечна установа (код ЄДРПОУ: 33304730) та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 від 31.05.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Коцюбинським Андрієм Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за №1006 та заборона №1007 щодо нерухомого майна, а саме: житловий будинок «А-2», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з трьох житлових кімнат та кухні. Загальна площа будинку складає 105,9 кв.м., житлова площа будинку складає 59,4 кв.м. та земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га.
В обґрунтування позову покликалася на те, що 31.05.2006 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №88-4.4. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_3 отримав в позику 49500,00 доларів США. 31.05.2006 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_3 отримав в позику 49500,00 доларів США. 31.05.2006 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки нерухомого майна №1006. 11.02.2015 року між ПАТ Банк «Фінанси і Кредити» та Державною іпотечною установою було укладено договір про відступлення права вимоги за договором кредиту №88-4.4 від 31.05.2006 року, договорами поруки та іпотеки. 13.05.2019 року позивач – ПАТ Банк «Фінанси і Кредити» звертається до суду із позовною заявою до відповідачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із вимогою солідарно стягнути із відповідачів суму заборгованості по кредиту 1200320 гривень 68 копійок та судові витрати в розмірі 18004 гривні 81 копійка. 28.08.2013 року ПАТ Банк «Фінанси і Кредити» було надіслано вимогу про дострокове погашення заборгованості, при чому по даному кредитному договору було подано позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Львова 25.09.2014 року, яка за заявою банку була залишена без розгляду. 17.09.2020 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова по справі №464/2643/19 вирішено у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити. Зазначив, що Державна іпотечна установа пропустила строк звернення до спадкоємців з вимогою відповідно до ст. 1281 ЦК України, а тому втратила право вимоги до спадкоємців щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. З огляду на це припинилось і забезпечувальне зобов`язання за договором іпотеки.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Строк передбачений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.
Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, – 31.05.2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 88-4.4, за умовами якого банком було надано кредитні ресурси на суму 49 500 дол. США 00 центів з оплатою відсотків за користування кредитними коштами 15 процентів річних. Кошти ОСОБА_3 були отримані та мали бути повернуті до 30.01.2017 року. Додатковим правочином № 1 від 23.08.2006 року розмір кредиту було збільшено до 74 тис. дол. США 00 центів та змінено графік погашення кредиту.
На забезпечення виконання зобов`язань по даному кредитному договору між банком, позичальником та  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договори поруки від 31.05.2006 року.
Відповідно до п. 5.1 договорів поруки від 31.05.2006 року, порука припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку невиконання зобов`язання за кредитним договором не пред`явив позовні вимоги до поручителя.
Крім того, даний кредитний договір було забезпечено договором іпотеки, а саме, між банком, позичальником та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, посвідчений 31.05.2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коцюбинським А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1007 відповідно до якого в іпотеку передано житловий будинок «А-2», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з трьох житлових кімнат та кухні. Загальна площа будинку складає 105,9 кв.м., житлова площа будинку складає 59,4 кв.м. та земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
11.02.2015 року, між ТзОВ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення прав вимоги № 17/4-В, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 616.
Згідно п.1.2 Договору відступлення первісний кредитор (Банк) відступає, а новий кредитор (позивач) набуває всі права вимоги за договорами (кредитами, іпотеки, поруки, тощо), вказаними в додатках до цього Договору.
Пунктом 2.1. Договору відступлення встановлено, що п.1.2. цього договору набирає чинності в день прийняття рішення НБУ про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п.п.2.1.1 Договору та однієї з обставин, визначеної п.п. 2.1.2. цього Договору або 2.1.3 цього договору.
17.09.2015 року постановою Правління НБУ № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кердит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження тимчасової адміністрації в банку. Вказана інформація була розміщена 17.09.2015 року на офіційному сайті НБУ. Згідно із п.2.1 Договору відступлення прав вимоги, вказана вище обставина призвела до набрання 17.09.2015 року чинності Договору відступлення в частині відступлення та набуття позивачем всіх прав вимоги за кредитним договором, договорами поруки та договором іпотеки.
17.09.2020 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова у справі №464/2643/19 відмовлено у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. У задоволенні позовних вимог відмовлено, виходячи із застосування строків давності звернення до суду.
Вказане рішення було залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року та в суді касаційної інстанції не оскаржувалось.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
11.02.2024 року представник позивача адвокат Пащук Артем Ігорович надіслав відповідачу Державній іпотечній установі повідомлення, у якому зазначив про смерть позичальника, про відсутність спадкової справи та спадкового майна, а також про відсутність правонаступників та додав всі необхідні докази.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.
Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги.
Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2018 року у справі №14-53цс18.
Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:
У разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;
Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця.
Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;
Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;
Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;
Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.
Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця.
Тому, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не тотожне поняттю «позовна давність». Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.
Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.
Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, в рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 17.09.2020 року по справі №464/2643/19, яке залишене без змін постановою Львіського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року встановлено, що відповідно до кредитного договору №88-4.4 від 31.05.2006 року термін його дії до 30.01.2017 року, а АТ «Банк «Фінанси та кредит» 08.08.2013 року звернувся з вимогою до ОСОБА_3 про дострокове повернення кредитних ресурсів, яку він отримав 30.08.2013 року, що свідчить про те, що банк змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, яким є 10.09.2013 року, а тому враховуючи вказане Державна іпотечна установа, що є правонаступницею Банку пропустила строк звернення до суду до основного боржника подавши позов у 2019 році. Також, зважаючи на положення ст. 559 ЦК України та те, що з позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Державна іпотечна установа звернулася лише 13.05.2019 року, судами було встановлено, що і порука припинилася, а відтак було відмовлено у задоволенні позову про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №88-4.4 від 31.05.2006 року з основного боржника та поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Обставини встановлені в рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 17.09.2020 року по справі №464/2643/19 щодо пропуску строків звернення із вимогою до основного боржника та припинення основного зобов`язання і як наслідок припинення зобов`язань забезпечення, в тому числі, і іпотеки, – не підлягають доведенню, оскільки встановлені між тими самими сторонами.
Відтак, враховуючи те, що АТ «Банк «Фінанси та кредит» 08.08.2013 року зверталось з вимогою до ОСОБА_3 про дострокове повернення кредитних ресурсів, то Державна іпотечна установа звертаючись до суду 13.05.2019 року з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, пропустила строк на звернення до суду як до основного боржника, так і до поручителів, відповідно до ст.559 ЦК України.
Відповідно, слід вважати, що основне зобов`язання припинилось після рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17.09.2020 року по справі №464/2643/19 за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак після припинення основного зобов`язання припинились і зобов`язання за договорами забезпечення, як поруки, так і іпотеки.
Відтак, слід вважати, що іпотека припинилась 18.10.2021 року, після набрання постанови Львівського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №464/2643/19 законної сили, враховуючи те, що така в касаційному порядку не оскаржувалась.
Також, колегія суддів звертає увагу, що оскільки припинилось зобов`язання за основним договором, фактично немає значення та обставина чи прийняв чи не прийняв хтось спадщину після смерті ОСОБА_3 та не потребує перевірки обставина дотримання кредитором боржника (відповідачем) строку передбаченого ст.1281 ЦК України.
Хоча, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів спадкової справи №13/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , будь-якого спадкового майна у померлого нотаріусом не встановлено, а спадкова справа відкрита за претензією кредитора.
Окрім цього, що також вбачається з матеріалів спадкової справи №13/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , Державна іпотечна установа звернулась до нотаріуса з вимогою до спадкоємців з пропуском передбаченого ст.1281 ЦК України строку, оскільки як визнала сама Державна іпотечна установа про смерть боржника ОСОБА_3 їх повідомлено у лютому 2024 року, а до нотаріуса ж з вимогою вони звернулись 17.11.2025 року.
Зважаючи на наведене доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, рішення ж суду як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Державної іпотечної установи – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду

Повний текст постанови складено 21 липня 2026 року.

Головуючий:         Я.А. Левик

Судді:         Н.П. Крайник 

М.М. Шандра