ЄУН 193/182/25
Провадження 2/193/15/26

Р І Ш Е Н Н Я  
іменем України    

04 серпня 2026 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області 
у складі: головуючого судді   Томинця О.В.,
за участі: секретаря судового засідання   Оселедець О.І.,
представника позивачки ОСОБА_1 ,
відповідачок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представника відповідачки ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Софіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про оспорювання батьківства, 

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.
05.02.2025 позивачка ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в обґрунтування якого вказала, що вона проживала більше 20 років разом з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловік та дружина, а з 13.11.2024 вони узаконили свої стосунки, зареєструвавши шлюб. 
17.04.2024 її чоловіка ОСОБА_6 було призвано до лав Збройних Сил України у складі ВЧА0693 зв`язку з загальною мобілізацією. 
У січні 2025 року позивачці надійшло сповіщення про загибель ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_6 під час виконання бойового завдання з захисту України для надання відсічі збройної агресії РФ проти України.
Після смерті ОСОБА_6 позивачка звернулася до відповідних державних органів з заявою про виплату одноразової грошової допомоги їй, як дружині військовослужбовця, який загинув під час дії воєнного стану на підставі Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців» та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, якою затверджено врегулювання “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” . 
Проте під час надання відповідних документів вона дізналася, що її загиблий чоловік записаний батьком ОСОБА_7 , яка на думку позивачки, не являється біологічною дитиною загиблого ОСОБА_6 .
Зокрема, позивачка стверджує, що її чоловік ОСОБА_6 з 1993 року мав перший шлюб з іншою жінкою, відповідачкою у справі ОСОБА_8 , у якому у них народилася спільна дочка  ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку ОСОБА_6 визнав як свою дитину, відомості про нього, як батька дитини, були внесені до актового запису про народження дитини за його заявою.
Але відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 погіршилися, і з листопада 1999 року вони припинили підтримувати шлюбні відносини та з того часу ОСОБА_6 став проживати з позивачкою однією сім`єю, як чоловік та дружина, але без реєстрації шлюбу. 
Незважаючи на припинення шлюбних відносин між подружжям ОСОБА_10 та створення чоловіком ОСОБА_6 нової сім`ї з позивачкою, ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_6 тривалий час не ініціювалося питання про розірвання їх шлюбу у встановленому законом порядку. Сам шлюб був розірваний за позовом ОСОБА_8 на підставі заочного рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області лише 08.10.2013.
ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка ОСОБА_8 народила від іншого чоловіка доньку ОСОБА_11 , однак у зв`язку з тим, що вони з ОСОБА_6 на той час ще перебували у зареєстрованому шлюбі, то на підставі ст. 133 СК України, батьком дитини було записано якраз таки ОСОБА_6 .
На переконання позивачки, ані остання, ані її загиблий чоловік не знали про те, що дівчина ОСОБА_11 записана на ОСОБА_6 .
Зазначила, що на підтвердження необізнаності ОСОБА_6 про зазначення його батьком дитини у свідоцтві про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідчить той факт, що ОСОБА_8 не подавала позову до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до ОСОБА_6 , оскільки вона, як мати дитини, так само як і ОСОБА_6 були обізнані у відсутності кровного споріднення між дитиною та ОСОБА_6 .
Крім того наголосила, що ОСОБА_6 , як військовослужбовець, під час заповнення соціальної демографічної картки, вказав серед своїх дітей лише двох спільних доньок від позивачки, але не згадав про ОСОБА_12 , як свою рідну дитину, що також, на її думку, підтверджує відсутність обізнаності його зазначення батьком дитини.
Зважаючи на такі обставини, оскільки загиблий чоловік ОСОБА_6 не знав про те, що він записаний батьком ОСОБА_3 , то він автоматично був позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.
Оскільки постало питання про розподіл грошової допомоги після загибелі ОСОБА_6 між членами сім`ї останнього, то позивачка, як дружина загиблого, змушена звертатися до суду із даною позовною заявою. 
Так, в залежності від результатів вирішення цієї справи, вирішуватиметься питання про розподіл грошової допомоги між членами сім`ї загиблого ОСОБА_6 , зокрема у разі задоволення цього позову відповідачка по справі ОСОБА_3 буде позбавлена права на отримання будь-яких грошових виплат у зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 .
З таких обставин, позивачка просила суд ухвалити судове рішення про виключення з актового запису №7 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вчиненого виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, відомості про ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як батька дитини.
Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. 
12.03.2025 за ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (т.1, а.с.27);
За цією ухвалою також, у порядку підготовки справи до судового розгляду, за клопотанням представника позивачки, витребувано із військової частини НОМЕР_1 соціальну демографічну картку військовослужбовця ОСОБА_6 , у якій вказана особиста інформація останнього та його родинних зв`язків, яка була заповнена ним особисто (т.1, а.с.130-134);
02.06.2025 на підставі ухвали суду, за клопотанням представника позивачки, витребувано з Софіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі Софіївський ВДРАЦС) повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відомості про народження якої було внесено у Книгу реєстрації народжень запис за № 7, вчинений виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. (т.1, а.с.65-69, 73-74, 81-82);
02.06.2025 згідно протокольної ухвали суду, задоволено клопотання представника позивачки про виклик і допит у судовому засіданні свідків позивачки (т.1, а.с.57-59, 71);
17.07.2025 на підставі ухвали суду, за клопотанням представника позивачки, витребувано з Софіївського ВДРАЦСу копію актового запису про народження ОСОБА_3 , внесеного 23.02.2007 у Книгу реєстрації народжень запис за № 7, вчинений виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, а також ксерокопію або фотокопію записів Журналу /Книги актових записів про народження, де міститься запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , для ознайомлення (т.1, а.с.95-96,104-107);
25.06.2025 згідно протокольної ухвали суду, задоволено клопотання представника позивача про виклик і допит у судовому засіданні свідків позивача (т.1, а.с.108-109, 113-115);
25.07.2025 на підставі ухвали суду, за клопотанням представника відповідачки, витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_7 документи, що стосуються військовослужбовця ОСОБА_6 , а сааме копію: особової справи, обліково-послужної картки та інших облікових документів, що перебувають у розпорядженні ТЦК та СП, у яких містяться відомості щодо складу сім`ї ОСОБА_6 (т.1, а.с.110-111,137);
25.07.2025 на підставі ухвали суду, за клопотанням представника відповідачки, залучено до участі у розгляді цієї справи у якості співвідповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка у зв`язку з досягненням повноліття на час розгляду справи набула повної цивільної дієздатності та щодо якої вирішується питання про виключення з актового запису про її народження відомостей про батька ОСОБА_6 (т.1, а.с.112,118-119);
28.08.2025 на підставі ухвали суду, за клопотанням представника позивачки, призначено судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу, а провадження у справі на час її виконання було зупинено (т.1, а.с.60,142-143);
18.03.2026 на підставі ухвали суду, у зв`язку з надходженням до суду висновків експертизи, провадження у справі було поновлено (т.1, а.с.148-161,164);
07.04.2026 за ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1, а.с.183-184). 
Позиції сторін щодо позову.
Позивачка ОСОБА_5 , допитана за її згодою у якості свідка, окрім зазначеного у позові, додатково пояснила, що за час спільного проживання з ОСОБА_6 з 1999 року у них народилося двоє спільних дітей, ОСОБА_13 , 2001 р.н. та ОСОБА_14 , 2003 р.н., проте які у зв`язку з тим, що вони з ОСОБА_6 не перебували у шлюбі, були зареєстровані на підставі ст. 135 СК України. З ОСОБА_6 вони одружилися лише у 2024 році, коли його вже було призвано на військову службу до лав ЗСУ у зв`язку з загальною мобілізацією. Вона знала, що від першого шлюбу з відповідачкою у ОСОБА_6 була лише одна спільна дитина, ОСОБА_15 . Їм з чоловіком було відомо, що ОСОБА_8 народила від іншого чоловіка у 2007 році дочку ОСОБА_11 , але те, що вона під час існування формального шлюбу з ОСОБА_6 зареєструвала дитину на його ім`я ніхто не знав. У них з чоловіком ОСОБА_6 були абсолютно довірливі відносини, тому про ОСОБА_12 він ніколи їй не розповідав, не тому що не хотів, а тому що не знав, що він зареєстрований її батьком. Свій позов підтримала і просила його задовольнити.
Представник позивача – адвокат Чухонцева Д.В. зазначила, що позивачка оспорює батьківство свого померлого чоловіка, а тому застосуванню підлягає стаття 137 СК України. Зокрема, частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть спадкоємці: дружина, батьки, діти. Наголосила, що сама відповідачка ОСОБА_3 суду повідомила, що вона не є рідною дочкою ОСОБА_6 і останній ніколи не сприймав її за свою дочку. Дані про батька при народженні ОСОБА_3 були занесені автоматично на підставі ст. 133 СК України, без участі батька. Зазначає, що позивачці відомо, що її покійний чоловік знав, що не є батьком дитини, але не знав про те, що він записаний батьком цієї дитини. Тому вважає, що є всі підстави для задоволення позову.
Відповідачка ОСОБА_8 , також допитана за її згодою у якості свідка, суду пояснила, що з ОСОБА_6 вони проживали у зареєстрованому шлюбу з 1992 року по 2013 рік, але їхній шлюб фактично був припинений значно раніше, приблизно у період з 2000-2003 року, коли її чоловік ОСОБА_6 кинув її та пішов проживати до іншої жінки, позивачки у справі ОСОБА_5 , після цього їхній шлюб став існувати лише формально. Ніхто з них не подавав на розлучення, бо не хотіли займатися цією процедурою. ІНФОРМАЦІЯ_5 вона народила дочку ОСОБА_11 не від ОСОБА_6 , з яким вона вже тривалий час не підтримувала стосунків, а від іншого чоловіка. Але цей чоловік не захотів визнавати своє батьківство відносно новонародженої її дочки, тому вона вирішила зареєструвати її лише на своє ім`я. Однак, звернувшись до Миколаївської сільської ради для реєстрації народження дитини секретар сільської ради повідомила, що вона не може зареєструвати дитину на підставі ст. 135 СК України, оскільки відповідачка продовжує перебувати у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , тому запропонувала прийти їй до сільської ради разом з ОСОБА_6 та вирішити разом питання про реєстрацію народження дитини. Через певний час вона зустріла ОСОБА_6 у селі та розповіла йому про вказану проблему і останній погодився прийти у сільську раду, де повідомив секретарю ради (на час розгляду справи вже померла), що він згодний, щоб ця дитина була зареєстрована на його ім`я. З її показань суду стало зрозуміло, що секретар сільської ради роз`яснила ОСОБА_6 , що він у подальшому може оспорити своє батьківство у суді. Таким чином ОСОБА_6 знав, що він не є біологічним батьком її дочки, знав що вона зареєстрована на його ім`я, але з 2007 року до дня своєї смерті він так і не наважився оспорювати своє батьківство, хоча вона йому кілька раз про це нагадувала при випадкових зустрічах, однак він їй повідомляв, що зайнятий і йому ніколи цим займатися. З огляду на викладене просила у задоволені позовних вимог відмовити за його безпідставністю.
Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні також заперечувала проти позову та пояснила, що її біологічним батьком насправді є не ОСОБА_6 , а ОСОБА_16 , який помер три роки тому. Наголосила, що у неї з ОСОБА_6 ніколи було стосунків притаманних батькові та дочці, вони навіть не спілкувалися, коли він інколи приходив до їх додому провідати свою справжню дочку, її старшу сестру по матері, ОСОБА_17 . Коли загинув ОСОБА_6 на війні, вона з сестрою ОСОБА_18 прибули до ТЦК та СП щоб подати документи для отримання одноразової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_6 . Пояснила свої мотиви отримання коштів від держави від загиблого військовослужбовця, дочкою якого вона насправді не являється тим, що після того як ОСОБА_6 кинув її старшу сестру ОСОБА_19 разом з матір`ю ОСОБА_2 ) самих, то він аліментів на їх утримання ніколи не сплачував, а тому після отримання своєї частини цих коштів вона передасть їх саме своїй сестрі ОСОБА_20 . 
Заперечуючи проти позову, представник відповідача адвокат Дорош С.П. у судовому засіданні зазначив, що відповідачі заперечують проти задоволення вказаного позову, посилаючись на те, що не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком, вона знала, що не є її батьком. Відповідачі не заперечують факту, що ОСОБА_6 не є біологічним батьком ОСОБА_3 . Враховуючи, що дитина народилась у шлюбі, ОСОБА_6 знаючи, що дитина не є його рідною, не заперечував, проти реєстрації його батьком. З моменту реєстрації дитини до часу його смерті минуло більше 17 років. Протягом усього цього часу ОСОБА_6 не звертався до суду з позовом про виключення з актового запису про народження ОСОБА_3 відомостей про нього, як про батька. Тому просить, відмовити у задоволенні позову.
Представник третьої особи, Софіївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (надалі Софіївський ДРАЦС), ОСОБА_21 , яка була допитана у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача у якості свідка, пояснила, що вона є начальником Софіївського ВДРАЦСу, але реєстрацію народження дитини ОСОБА_7 здійснювала не вона, а секретар Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, яка на час розгляду справи вже померла. Пояснила, що у 2024 році до Софіївського ВДРАЦС прийшов ОСОБА_6 з рішенням суду про розірвання попереднього шлюбу та хотів зареєструвати новий шлюб з іншою жінкою. Вона запам`ятала цього чоловіка через рідкісне його ім`я ОСОБА_22 , тобто ОСОБА_23 . Їй вже було відомо до цього часу, що у 2007 році у ОСОБА_6 народилася друга дитина, але він не був її батьком, хоча дитина була зареєстрована на його ім`я згідно ст. 133 СК України. Під час цього візиту вона запитала ОСОБА_6 про те, коли він буде оспорювати своє батьківство щодо цієї дитини, але він відповів, що не вважає за потрібне це робити. Через певний час він прибув до ДРАЦСу для укладення нового шлюб з позивачкою, у якої вже було двоє дітей від ОСОБА_6 , проте оскільки вони були народженні не у шлюбі між ними, то позивачка зареєструвала їх на підставі ст. 135 СК України. У зв`язку з чим вона (свідок) повідомила ОСОБА_6 про те, що йому необхідно визнати своє батьківство щодо цих двох дітей від позивачки, але він пояснив, що у цьому немає потреби, оскільки він вже має двоє дітей, які носять його прізвище. Повідомила, що відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, реєстрація народження дитини у батьків, які перебувають у шлюбі, може відбуватися лише за заявою одного з батьків, мати для реєстрації такого акту паспорту другого з батьків, не вимагається, але у такому разі дані про національність та громадянство в актовому записі про народження дитини та свідоцтві про її народження не заповнюються, про що робиться відповідний запис у графі "Для відміток" актового запису про народження. Зазначила, що ОСОБА_6 знав, що дитина ОСОБА_11 була зареєстрована на його ім`я, але за увесь цей час він свого батьківства не оспорював. Ухвалення рішення залишила на розсуд суду. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
10 квітня 1993 року між ОСОБА_6 та відповідачкою у справі ОСОБА_24 було зареєстровано шлюб (т.1 а.с.19).
З показань сторін, а також свідків у судовому засіданні ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , судом встановлено, що вказане подружжя проживало разом у фактичних шлюбних відносинах до 1999-2000 року. Після чого чоловік ОСОБА_6 став проживати з іншою жінкою, позивачкою у справі ОСОБА_5 , у яких у них народилося двоє спільних дітей, зокрема у 2001 році ОСОБА_13 , а у 2002 році ОСОБА_14 .
Про факт проживання позивачки разом з ОСОБА_6 однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 1999 року та народження від їх спільного проживання двох згаданих вище доньок, свідчить також і довідка до акту про встановлення факту проживання депутата Софіївської селищної ради та сам відповідний акт (т.1, а.с.16, 17). 
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася відповідачка у справі, ОСОБА_3 . 
Як видно з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, її батьком зазначено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянство України, місце проживання: Дніпропетровська область, Софіївський район, с. Миколаївка, а матір`ю вказано відповідачку у справі, ОСОБА_29 , у якої це була друга за рахунком дитина. Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 133 СК України, підставою запису відомостей про батька був актовий запис про реєстрацію шлюбу № 3 від 10.04.1993. Актовий запис за № 7 про народження ОСОБА_3 був складений 23.02.2007 виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с.81-82). 
Також згідно відомостей про відмітки зроблені в актовому записі: актовий запис підписано батьком. Видана довідка на одноразову допомогу № 7 від 23.02.2007. Проте згідно запису № 2 від 05.06.2025, внесено виправлення/коригування актового запису про народження ОСОБА_3 , згідно яких запис у відмітках до а/з, що «актовий запис підписано батьком» прибрано з відміток. 
Як пояснила під час судового розгляду справи допитана у якості свідка провідний спеціаліст Софіївського ВДРАЦСу ОСОБА_30 , запис у відмітках в актовому записі, що він підписаний батьком, було зазначено в актовому записі секретарем Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області помилково, зокрема такий запис вносився програмою за замовчуванням, тобто автоматично, поки сам працівник за відсутності підстав для такого запису не виправить його. Тому коли до ДРАЦСу надійшла ухвала суду про витребування повного актового запису про народження, вона перед його направленням, виявила цю помилку та виправила її. 
Про наявність такої помилки свідчив також сам актовий запис про народження (фотокопія) (т.1, а.с.107 (на звороті)). 
08 жовтня 2013 року, за позовом ОСОБА_24 , на підставі заочного рішення Софіївського району Дніпропетровської області, її шлюб з ОСОБА_6 було розірвано (т.1, а.с.19).
Як видно зі змісту вказаного рішення, шлюбні відносини між сторонами припинилися, її чоловік ОСОБА_6 проживає з іншою жінкою. Підставою розірвання шлюбу у судовому порядку стало те, що у шлюбі сторін є малолітня дитина – дочка ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
28 листопада 2023 року відповідачка ОСОБА_32 уклала новий шлюб з іншим чоловіком, після реєстрації якого вона стала іменуватися за прізвищем « ОСОБА_33 » (т.1, а.с.42). 
13 листопада 2024 року позивачка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували між собою шлюб (т.1, а.с.18).
Відповідно до сповіщення сім`ї від 19 січня 2025 року, що адресований позивачці ОСОБА_5 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 загинув її чоловік, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 у складі ЗСУ, ОСОБА_6 , під час виконання бойового завдання в районі н.п. Верхньокам`янське Бахмутського району Донецької області (т.1, а.с.15). 
Факт смерті ОСОБА_6 підтверджується також свідоцтвом про смерть (т.1, а.с.14).
Згідно висновків молекулярно-генетичної експертизи, складеної експертом ТОВ «МАМА ПАПА» 06.03.2026 за № 50446, ймовірність того, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складає 0% (т.1, а.с.148-161). 
Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Предметом спору у справі, що переглядається, є виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини, вчиненого 23.02.2007.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (постанова Верховного Суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц).
У доктрині процесуального права позови про визнання поділяються на позитивні та негативні.
По своїй суті позов про оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини, є негативним, в якому позивач стверджує, що певний чоловік не є батьком дитини. В такому разі за допомогою цього позову відбувається захист приватного інтересу позивача (зокрема, в сфері спадкування).
Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства (частина перша статті 137 СК України).
Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці (частина друга статті 137 СК України).
Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року у справі № 461/3122/19 з урахуванням принципу розумності надано тлумачення положень статті 137 СК України та зазначено, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини.
Перший випадок стосується ситуації, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України);
Другий випадок охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 55 ЦПК України про процесуальне правонаступництво (частина друга статті 137 СК України);
Третій випадок оспорювання батьківства стосується ситуацій, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер.
Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).
Таким чином, частиною третьою статті 137 СК України передбачено оспорювання батьківства правонаступником у зв`язку зі смертю особи, яка записана в актовому записі про народження батьком дитини та через поважні причини не знала про це. Закон дає право на оспорювання батьківства в цьому випадку спадкоємцям особи (дружині, батькам та дітям). При цьому поважність причин, за якими особа не знала, що вона записана батьком, є фактором, що оцінюється судом.
Вказаний висновок вкладений також у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2024 року у справі № 205/3895/20.
У постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 639/8165/16-ц зроблено висновок про те, що чинне законодавство надає право спадкоємцям оспорювати батьківство спадкодавця лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини.
Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зауважує, що Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень у даних правовідносинах неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справі №129/1033/13-ц.
Оцінка доказів та висновки, яких дійшов суд.
Звертаючись до суду з позовом про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини, позивачка посилалась на те, що за життя її чоловік ОСОБА_6 був обізнаний з тим фактом, що він не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 проте йому не було відомо, що при реєстрації народження цієї дитини органом РАЦСу було зареєстровано його батьком цієї дитини.
Натомість, відповідачка ОСОБА_2 та її представник в ході розгляду справи наголошували на тому, що ОСОБА_6 при реєстрації себе батьком дитини, знав, що він не є біологічним батьком ОСОБА_3 , однак не заперечував проти того, щоб бути записаним батьком дитини.
Під час розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_6 , який записаний батьком дитини, помер після народження дитини, за життя позов про виключення себе як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_3 не пред`являв, тому у цьому конкретному випадку норма частини 3 статті 137 СК України надає право позивачу, як спадкоємцю, оспорювати батьківство сина лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини, і помер.
Суд зауважує, що у справах відповідної категорії спорів, тягар доведення покладається саме на позивачів – спадкоємців, які оспорюють батьківство, саме ОСОБА_5 , як дружина покійного чоловіка ОСОБА_6 повинна була під час розгляду справи довести, що її чоловік через поважні причини не знав за життя про те, що записаний батьком дитини.
Між тим, подані позивачкою та її представником докази на підтвердження факту необізнаності її чоловіка щодо свого батьківства за дитиною ОСОБА_3 , на переконання суду, є менш вагомими у порівняні з доказами, подані стороною відповідача, які у своїй сукупності стверджують якраз про протилежне, зокрема про те, що ОСОБА_6 очевидно було відомо за життя про те, що останній був записаний батьком дитини ОСОБА_3 .
Такими вагомими доказами, які стверджують на існування відповідної обставини, є:
1)показання свідків у судовому засіданні.
Зокрема, свідок ОСОБА_28 повідомила суду, що вона є рідною сестрою загиблого ОСОБА_6 . Пояснила, що її братові було відомо, що він не є біологічним батьком ОСОБА_3 , однак, попри це, він був записаний її батьком, знав про цей факт та не заперечував проти цього. Про ці обставини він розповідав їй особисто. Насамперед він розповідав, що він разом з ОСОБА_24 у двох ходили до сільської ради, де він дав свою згоду на реєстрацію його як батька дівчинки ОСОБА_11 . Хвалився після цього, що у нього тепер є ще одна дитина, яка носить його прізвище.
Такі самі покази надала суду свідок ОСОБА_34 , рідна сестра відповідачки ОСОБА_8 .
Показаннями свідка ОСОБА_21 , начальника Софіївського ВДРАЦСу, зазначені вище, з яких видно, що у 2024 році до Софіївського ВДРАЦС прибув ОСОБА_6 для реєстрації розірвання попереднього шлюбу та реєстрації нового шлюбу з позивачкою, якому вона нагадала, що на його ім`я зареєстрована дитина, батьком якої він не являється, тому повідомила йому про можливість оспорювання такого батьківства у судовому порядку, але він вчиняти так відмовився. Крім того, свідок рекомендувала йому визнати його батьківство щодо інших його біологічних дітей, народжених у позивачки до реєстрації шлюбу з нею у 2024 році (прим. суду ОСОБА_35 , 2001 р.н. та ОСОБА_36 , 2002 р.н.), але він повідомив, що у цьому немає потреби, оскільки він вже має двоє дітей, які носять його прізвище (прим. суду: ОСОБА_18 , 1992 р.н. та ОСОБА_3 , 2007 р.н.).
2) про достовірність показів цих свідків свідчить і сама фотокопія актового запису про народження № 7 від 23.02.2007 (т.1 а.с.107).
Так, відповідно до п.п. «б» п. 2.5. Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 за № 52/5 (у редакції на час вчинення спірного актового запису про народження), реєстрація народження дитини провадиться при пред`явленні паспорта або паспортних документів, що підтверджують особи батьків (одного з них). Якщо документ, який посвідчує особу одного з батьків, з поважних причин не може бути пред`явлений, то орган реєстрації актів цивільного стану не вправі відмовити в реєстрації народження дитини. Відомості про другого з батьків у цьому разі зазначаються на підставі свідоцтва про шлюб. Дані про громадянство та національність в актовому записі про народження та свідоцтві не заповнюються, про що робиться відповідний запис у графі "Для відміток" актового запису про народження. Надалі ці дані можуть бути доповнені відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. 
Згідно п.п. «в» п. 2.5. вказаних Правил, документами, які є підставою для внесення відомостей про батька дитини є свідоцтво про одруження, заява матері, спільна заява матері та батька, заява батька, рішення суду про визнання батьківства. 
Як видно зі згаданої фотокопії актового запису про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини ОСОБА_3 за № 7 від 23.02.2007, у ньому містяться відомості про батька дитини ОСОБА_6 з зазначенням його громадянства, національності та місця проживання, а у графі "Для відміток" міститься лише один запис: «Видана довідка на одноразову допомогу №7 від 23.02.2007 року».
Вказані обставини з високою імовірністю свідчать про те, що під час реєстрації народження дитини ОСОБА_3 , сам ОСОБА_6 був присутній при таких реєстраційних діях посадової особи сільської ради та надавав їй свій паспорт громадянина України для реєстрації його саме як батька цієї дитини.
3) рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2013 про розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_37 .
Як видно зі змісту цього рішення з позовом про розірвання їх шлюбу звернулася саме дружина ОСОБА_38 . Підставою розірвання їх шлюбу у судовому порядку слугувало те, що від шлюбу подружжя була на той час ще малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
І хоча рішення суду ухвалювалося у заочному порядку, сам ОСОБА_6 отримав його копію у суді 13.11.2024, про що останній зробив відповідну відмітку у своїй заяві про його видачу.
Тобто, отримавши копію цього судового рішення, ОСОБА_6 достеменно стало відомо з його тексту, що саме він є батьком дівчини ОСОБА_7 , народженої його фактично попередньою дружиною ОСОБА_24 . 
За таких обставин, суд зазначає, що вказані позивачкою обставини не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки положення статті 137 СК України дають право на звернення спадкоємцям із зазначеним позовом лише за умов: якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства; якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини; якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла.
Крім того встановлено, що за життя ОСОБА_6 не оспорював свого батьківства. А якщо припустити, що він найпізніше лише 13.11.2024 довідався про своє батьківство щодо дитини ОСОБА_11 , то він за життя не пред`являв позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, щоб позовну заяву після його смерті у подальшому могли підтримати в суді його спадкоємці. 
Суд зауважує, що за бажанням ОСОБА_6 , зважаючи на його постійну зайнятість у зв`язку з несенням військової служби для оборони України від збройного нападу РФ, подання такого позову в його інтересах міг здійснювати його представник. Але такою можливістю він за життя не скористався. 
Загалом, з моменту народження дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) до дня смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) минуло майже 18 років, але за увесь цей час ОСОБА_6 не вчиняв жодних дій для оспорювання свого батьківства щодо цієї дитини. 
Таким чином, доводи позивачки, що її покійний чоловік не знав, що був записаний батьком дитини ОСОБА_3 , не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому з урахуванням положень статті 137 СК України, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про оспорювання батьківства після смерті ОСОБА_6 , який записаний батьком ОСОБА_3 .
Суд зауважує, що сам факт біологічного споріднення правового значення у цій конкретно взятій справі не має, оскільки предметом встановлення та фактором дослідження у випадку звернення до суду з позовом у порядку частини третьої статті 137 СК України спадкоємцем особи, яка записана в актовому записі про народження батьком дитини, є поважність причин, у зв`язку з якими чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини за життя.
У цьому контексті також не має вагомого значення той факт, що ОСОБА_6 за життя не сприймав ОСОБА_3 за свою дочку, зокрема не виховував її та не надавав допомогу на її утримання, у тому числі не згадав про неї під час заповнення соціальної демографічної картки військовослужбовця, оскільки позивачкою не спростовано того факту, що її чоловік не знав і не міг знати про те, що був записаний батьком ОСОБА_3 та не вказано на поважність причин такої необізнаності. До того ж у вказаній демографічній картці ОСОБА_6 також не вказав про іншу свою дочку ОСОБА_39 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яку з показів свідків та пояснень самої позивачки, останній вважав своєю дочкою, яка народилася у нього у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_38 .
Показання свідків з боку позивачки, ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , були для суду малоінформативними, оскільки вони повідомили лише те, що ОСОБА_6 не був біологічним батьком ОСОБА_3 та він ніколи не відносився до неї, як до своєї рідної дочки, проте вони не могли ствердно повідомити, що ОСОБА_6 не знав, що записаний її батьком. 
Інші доводи позивачки та її представника не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову повністю, тому понесені позивачкою судові витрати на оплату судового збору, професійну правничу допомогу та проведенням експертизи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, залишає за позивачкою.
Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги  ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Софіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про оспорювання батьківства,- залишити без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.
У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивачка:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідачка 1:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ; 
Відповідачка 2:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_3 ;
Третя особа: Софіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ЄДРПОУ: 33371110, місцезнаходження: бульвар Шевченка, буд. 7, сел. Софіївка Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, 53100;
Повний текст рішення суду складено 14.08.2026.

Суддя О. В. Томинець