Справа № 129/1180/26 
Провадження № 2/147/698/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року с-ще Тростянець 

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Борейко О. Г.,
із секретарем Задверняк Т. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
19 травня 2026 року надійшла до суду та передана в провадження судді Борейко О. Г. для розгляду за підсудністю з Гайсинського районного суду Вінницької області позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 25070 грн.
Стислий виклад позиції позивача.
24 серпня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №24.08.2025-100000116, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5500 грн строком на 168 днів зі сплатою процентів та комісії. 11 вересня 2025 року між сторонами укладено додатковий договір, відповідно до якого суму кредиту збільшено до 7500 грн шляхом надання другого траншу в розмірі 2000 грн. Кредитний договір та додатковий договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону, вказаний ним при реєстрації в інформаційній системі кредитодавця. 
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та перерахував відповідачу кредитні кошти у загальному розмірі 7500 грн, що підтверджується квитанціями про видачу коштів від 24.08.2025 та 11.09.2025. 
Разом з тим відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим станом на дату звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 25070 грн, з яких: 7500 грн — заборгованість за тілом кредиту, 8845 грн — заборгованість за процентами, 100 грн — комісія, пов`язана з наданням кредиту, 1125 грн — комісія за обслуговування кредитної заборгованості та 7500 грн — відсотки, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України. 
У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати.
Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи.
Ухвалою суду від 20 травня 2026 року постановлено: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по цивільній справі; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначити судове засідання для розгляду справи в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області (вул. Соборна, 21, с-ще Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область); копію ухвали направити сторонам у справі; направити відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропонувати відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, подати у строк до п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів (доказів) відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами; Роз`яснити відповідачу, вимоги ч. 4, 5 ст. 277 ЦПК України; відповідно до ч.1 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву; роз`яснити позивачу, що протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов, позивач має право подати відповідь на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду, позивачем повинна бути надіслана іншим учасникам справи; встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень відповідно до ст. 180 ЦПК України, які мають відповідати вимогам ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України та роз`яснити, що копію заперечення відповідач одночасно з поданням до суду надсилає іншим учасникам справи. 
У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій повідомив, що на даний час перебуває за кордоном, у зв`язку з чим не має можливості особисто прибути до суду. Просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) у розмірі 7500 грн. Крім того, просив застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та максимально зменшити розмір нарахованих процентів, пені та штрафних санкцій, які, на його думку, є неспівмірними із сумою основного боргу, а також відмовити у стягненні нарахувань, здійснених після закінчення строку кредитування.
Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та скористалися наданими їм процесуальними правами.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
24 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №24.08.2025-100000116 в електронній формі. 
Відповідно до умов указаного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5500 грн строком на 168 днів зі сплатою процентів та комісії на умовах, визначених договором, що підтверджується квитанцією про перерахування кредитних коштів від 24 серпня 2025 року. Крім того, 11 вересня 2025 року між сторонами укладено додатковий договір, відповідно до якого суму кредиту збільшено до 7500 грн шляхом надання другого траншу у розмірі 2000 грн, що підтверджується квитанцією про перерахування кредитних коштів від 11 вересня 2025 року. Таким чином, відповідач отримав кредитні кошти у загальному розмірі 7500 грн. 
Кредитний договір та додатковий договір укладено шляхом акцепту відповідачем пропозиції кредитодавця із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, направленим на номер телефону, вказаний відповідачем під час реєстрації в інформаційній системі кредитодавця. Під час укладення кредитного договору відповідач також пройшов ідентифікацію з використанням Системи BankID Національного банку України. 
Як убачається з матеріалів справи, відповідач узяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів та комісії належним чином не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить 25070 грн, з яких: 7500 грн — заборгованість за тілом кредиту, 8845 грн — заборгованість за процентами, 100 грн — комісія, пов`язана з наданням кредиту, 1125 грн — комісія за обслуговування кредитної заборгованості та 7500 грн — відсотки, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України. 
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором та погашення заборгованості перед позивачем.
Отже, між сторонами виникли правовідносини, що випливають із кредитного договору, у межах яких позивач як кредитодавець виконав свій обов`язок щодо надання грошових коштів, а відповідач як позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію, однак належним чином цих зобов`язань не виконав.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі статтею 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти і комісію за користування кредитними коштами.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
У свою чергу учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має це усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.
За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Матеріалами справи встановлено, що зобов`язання між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 виникли на підставі кредитного договору № 24.08.2025-100000116 від 24.08.2025, а також додаткового договору від 11.09.2025, відповідно до якого суму кредиту було збільшено шляхом надання другого траншу в розмірі 2000 грн.
На підтвердження укладення кредитного договору та додаткового договору позивачем надано суду докази з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронних правочинів в інформаційно-комунікаційній системі, зокрема паспорт кредиту, оферту, заявку, акцепт пропозиції, підтвердження підписання договору одноразовим ідентифікатором, інформацію про проходження відповідачем ідентифікації за допомогою системи BankID НБУ, а також квитанції про перерахування кредитних коштів.
Згідно з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти кредитний договір на умовах, встановлених товариством. Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення договору (оферта), розміщена на сайті кредитора заявка, сформована на сайті кредитора після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Відповідач підтвердив, що ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 24.08.2025-100000116 від 24.08.2025, з якими він попередньо ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.
Крім того, відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи акцепт одноразовим ідентифікатором (кодом СМС-повідомлення).
Відповідно до п. 11.3 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) позичальник підтвердив, що вказаний ним при реєстрації номер телефону належить виключно йому, не переданий та не буде переданий у користування, володіння чи розпорядження будь-яким іншим особам, а також що саме цей номер телефону використовується та буде використовуватися ним під час виконання умов договору та вчинення будь-яких операцій за ним.
Згідно із п. 11.4 пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) позичальник підтвердив, що зазначений ним для перерахування кредитних коштів платіжний засіб (поточний рахунок) належить виключно йому на законних підставах, право на його використання не зупинене, не припинене та не обмежене, платіжний засіб не є втраченим і безперешкодно використовується виключно позичальником.
Матеріалами справи підтверджено, що 24.08.2025 у встановленому заявкою та пропозицією порядку, а також відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 24.08.2025-100000116, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 5500 грн строком на 168 днів. Цього ж дня вказана сума кредиту була перерахована відповідачу на його платіжну картку.
Крім того, 11.09.2025 між сторонами укладено додатковий договір до кредитного договору, відповідно до якого позичальнику надано другий транш кредиту у розмірі 2000 грн, унаслідок чого загальна сума кредиту склала 7500 грн. Надання другого траншу також підтверджується квитанцією про перерахування кредитних коштів.
Указані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.
Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Відповідач у передбачений договором строк заборгованість не повернув.
Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що: «доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам указаного Закону, є чітким, зрозумілим та узгоджується з умовами кредитного договору.
У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що: «у разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».
Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити грошові кошти, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав суду відзиву, заперечень щодо факту отримання кредиту, а також жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин та доказів, наданих позивачем.
У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року у справі №367/4970/13-ц зроблено висновок про те, що заперечуючи розмір кредитної заборгованості, боржник повинен надати належні докази на спростування як факту отримання кредиту, так і розміру заборгованості.
Оцінивши допустимість і достовірність доказів, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та наявність простроченої заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, суд враховує, що позивачем заявлено вимоги про стягнення 1125 грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості та 7500 грн відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.
Щодо вимоги про стягнення відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.
Оскільки заявлені позивачем до стягнення 7500 грн є відсотками, нарахованими саме на підставі статті 625 ЦК України за період дії воєнного стану, правові підстави для їх стягнення відсутні.
Також суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1125 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, зобов`язаний безоплатно повідомляти йому інформацію про поточний розмір заборгованості, розмір повернутої кредитодавцю суми кредиту, надавати виписку з рахунку щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені, які належить сплатити, дати чи періоди часу, а також інші відомості, надання яких передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 дійшла висновку, що встановлення кредитодавцем плати за дії, які він зобов`язаний здійснювати на виконання вимог закону або у власних інтересах, є неправомірним, а відповідні умови договору є нікчемними. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19, від 14 вересня 2022 року у справі №755/11636/21, від 11 січня 2023 року у справі №496/3134/19 та інших.
Отже, умова кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а тому не підлягає застосуванню.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 7500 грн заборгованості за тілом кредиту, 8845 грн заборгованості за процентами та 100 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, що загалом становить 16445 грн.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме задоволено вимоги на суму 16445,00 грн із заявлених 25070,00 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1746,44 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 7, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, ч.4 ст.268, 273, 274-279, 280-281 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором №24.08.2025-100000116 від 24 серпня 2025 року у загальному розмірі 16445 (шістнадцять тисяч чотириста сорок п`ять) гривень 00 копійок, яка складається із: 7500,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 8845,00 грн заборгованості за процентами та 100,00 грн заборгованості за комісією.
У задоволенні решти вимог позову — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» судові витрати, що складаються із витрат зі сплати судового збору у розмірі 1746 (одна тисяча сімсот сорок шість) гривень 44 копійки.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ – 37356833, юридична адреса: вулиця Саксаганського, буд.133-А, місто Київ, 01032;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 14.07.2026.

Суддя О. Г. Борейко