ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2026 року м.Дніпро Справа № 904/1057/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від позивача: Жданова І.М.;
від відповідача: Корсун С.О.
розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Дніпровський металургійний завод” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2025 року у справі № 904/1057/25 (суддя Новікова Р.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Макрокапітал” м. Білицьке, Покровський район, Донецька область 
до Приватного акціонерного товариства “Дніпровський металургійний завод” м. Дніпро 
про стягнення суми боргу в розмірі суми боргу у розмірі 3403835грн61коп, пені у розмірі 312673грн99коп, 3% річних у розмірі 32124грн04коп, інфляційних втрат у розмірі 103074грн41коп., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Макрокапітал” звернулось до Приватного акціонерного товариства “Дніпровський металургійний завод” з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 3 403 835,61грн, пені в розмірі 138 891,56 грн та 3% річних в розмірі 14 269,68 грн.
Заявою від 12.05.2025 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача основний борг 3 403 835,61грн, пеню 312 673,99 грн, 3% річних 32 124,04 грн та інфляційні втрати в розмірі 103 074,41 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем зобов`язань за договором постачання вугільної продукції №1612/24пр від 16.12.2024 року (з урахуванням додаткової угоди №1 від 28.01.2025 року).
Зазначав, що на виконання договору №1612/24пр від 16.12.2024 року поставив відповідачу вугільну продукцію на загальну суму 10 265 876,69 грн.
Отримана продукція оплачена відповідачем частково, заборгованість складає 3 403 835,61 грн.
Позивач зазначив, що станом на день пред`явлення позову сума боргу з оплати поставленого товару за специфікацією №2 від 09.01.2025 року становить 3 403 835,61грн.
Також за доводами позивача, платіжними інструкціями №462 від 14.01.2025 року на суму 1299 777,90 грн, №463 від 14.01.2025 року на суму 2 164 605,73грн відповідач сплатив вартість отриманого товару в розмірі 3 464 383,63 грн з порушенням встановленого строку.
Пославшись на пункт 9.2 договору від 16.12.2024 року №1612/24пр, за порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 138 891,56 грн за періоди з 11.01.2025 року по 13.01.2025 року та з 18.01.2025 року по 10.03.2025 року.
На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 14 269,68 грн за періоди з 11.01.2025 року по 13.01.2025 року та з 18.01.2025 року по 10.03.2025 року.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2025 року у справі №904/1057/25 позов задоволено частково.
Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми боргу у розмірі 101 094,60 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Дніпровський металургійний завод” (ідентифікаційний код 05393056; адреса місцезнаходження: 49064, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Маяковського, буд. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Макрокапітал” (ідентифікаційний код 44294746; адреса місцезнаходження: 85043, Донецька область, Покровський район, м. Білицьке, вул. Миру, буд. 31) суму боргу у розмірі 3 302 741,01грн, 3% річних у розмірі 32 124,04 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 40 018,38грн.
В задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 312 673,99 грн та інфляційних втрат у розмірі 103 074,41 грн відмовлено.
Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем зобов`язання за спірним договором, наявністю підстав для часткового задоволення позову з урахуванням того, що в частині позовних вимог про стягнення суми боргу у розмірі 101 094,60 грн відсутній предмету спору, відповідно, відсутні і підстави для повного задоволення вимог позивача щодо стягнення пені та інфляційних втрат.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2025 року по справі №904/1057/25 в частині часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 3 302 741,01грн, 3% річних у розмірі 32 124,04 грн та витрат зі сплати судового збору у розмірі 40 018,38грн, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги суд в оскаржуваному рішенні не надав жодної оцінки доводам відповідача щодо необґрунтованості суми, яка підлягала стягненню з відповідача, обмежившись виключно тим, що вказав, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 3 302 741,01грн, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Однак зі змісту рішення взагалі неможливо встановити, на чому ґрунтується такий висновок суду.
Скаржник вказує, що:
- за умовами договору сторони визначили грошовий еквівалент ціни продукції в доларах США станом на момент укладання специфікації № 2 до договору, зокрема, ціна станом на 09.01.2025 року становить 5342,87 грн. без ПДВ, що еквівалентно 126,50 доларам США (за курсом НБУ, який становить 42,2361 грн за 1 долар США), крім того ПДВ становить 1 068, 57 грн, разом - 6 411,44 грн.;
- також сторони визначили, що у разі якщо на дату оплати продукції відбуваються зміни курсу НБУ до долара США, ціна продукції підлягає коригуванню і плата за продукцію здійснюється покупцем в гривнях по курсу НБУ до долару США на дату оплати (п. 4 специфікації №2 до договору);
- враховуючи, що на момент пред`явлення позову, зокрема 12.03.2025 року, курс гривні до долара США становив 41,4124 грн, сума грошових зобов`язань відповідача перед позивачем є значно нижче, ніж зазначено в рішенні, та становить 3 238 329,12 грн. Контррозрахунок суми основного богу (без урахування часткової оплати) наявний в матеріалах справи.
Отже, на думку апелянта, стягнення боргу за договором постачання вугільної продукції № 1612/24пр від 16.12.2024 року в сумі 3 302 741, 01 грн. є необґрунтованим.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника. Вважає рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2025 року у справі № 904/1057/25 законним, обґрунтованим та ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування або зміни відсутні.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами ст.13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З матеріалів справи вбачається і скаржником не оспорюється, що між Приватним акціонерним товариством “Дніпровський металургійний завод” (далі – покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Макрокапітал” (далі – постачальник) був укладений договір від 16.12.2024 року №1612/24пр постачання вугільної продукції (далі – договір від 16.12.2024 року).
Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник постачає, а покупець придбає вугільну продукцію, іменовану надалі продукція. Номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами у специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 3.1 – 3.4 договору одиницею виміру продукції приймається метрична тонна.
Кількісні і якісні показники продукції повинні відповідати показникам, зазначеним у додатках (специфікаціях) до цього договору з урахуванням розміру базової похибки випробування встановленої ДСТУ 4096-2002.
Постачальник поставляє продукцію є залізничних вагонах на умовах, визначених додатками (специфікаціями), за адресами та реквізитами, вказаними покупцем у письмових повідомленнях.
Строк поставки продукції встановлюється у додатках (специфікаціях) до цього договору.
Базисні умови поставки продукції, вказуються у додатках (специфікаціях) до цього договору (згідно з Міжнародними правилами Інкотермс у редакції 2010 року).
Право власності на товар переходить від постачальника до покупця за датою штемпеля станції призначення у залізничній накладній.
Датою поставки товару вважається дата відмітки у залізничній накладній про прибуття товару на станції призначення, якщо інші умови поставки не узгоджені сторонами у специфікації (додатку) до договору.
Пунктами 4.1 - 4.3, 5.1, 5.2 договору від 16.12.2024 року визначено, що ціна за одиницю продукції є договірною та визначається у додатках (специфікаціях) до цього договору. Вугілля постачається з ПДВ.
Загальна сума договору складає суму всіх додатків (специфікацій) до цього договору.
Вартість продукції зазначається у додатках (специфікаціях) до цього договору без урахування знижок та приплат.
Розрахунки по цьому договору здійснюються покупцем шляхом прямого перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника за продукцію, що поставляється, в строк, встановлений у специфікаціях до цього договору.
Можлива інша форма розрахунків і терміни сплати за відвантажену продукцію за попередньою домовленістю сторін у додатках (специфікаціях) до цього договору.
Покупець має право здійснити передплату за узгоджену партію продукції за попередньою домовленістю сторін у додатках (специфікаціях) до цього договору.
Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України.
Відповідно до пунктів 12.1 – 12.6 договору цей договір складений при повному розумінні сторонами предмету договору та замінює будь-яку іншу угоду з цього предмету, укладену раніше в усній або письмовій формі.
Будь-які зміни та доповнення до цього договору є дійсними, тільки якщо вони зроблені письмово і належним чином оформлені вповноваженими представниками зацікавлених сторін.
Якщо додатком до цього договору передбачені умови, що відрізняються від умов, встановлених цим договором, або додаткові стосовно цього договору, застосовуються умови, передбачені відповідним додатком.
Всі документи, підписані вповноваженими особами, завірені печаткою та передані іншій стороні факсом або електронною поштою мають юридичну силу й вважаються прийнятими до виконання і протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинні бути підтверджені оригіналом. На стороні, яка передає цей документ, лежить відповідальність у максимально короткий термін переслати оригінал документа кур`єром або рекомендованим листом.
Жодна зі сторін не має права передавати свої права та обов`язки третій стороні по цьому договору, без письмової згоди на те іншої сторони.
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2025, а в частині невиконаних зобов`язань сторін - до повного їх виконання, Якщо за 30днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловить бажання розірвати цей договір, то він автоматично пролонгується на кожний наступний календарний рік.
Відповідно до підписаної сторонами специфікації від 16.12.2024 року №1 до договору від 16.12.2024 року постачальник зобов`язався поставити покупцю, а покупець прийняти та оплатити - вугілля кам`яне ГЖП (0-100) у кількості 1000т (+/-10%); ціна за одиницю – 5200,88грн (без ПДВ); загальна вартість – 6 241 056 грн (з ПДВ). У специфікації сторони також визначили показники якості продукції, умови постачання, строк відвантаження.
Згідно з пунктами 4, 5 специфікації від 16.12.2024 року №1 до договору від 16.12.2024 року, ціна вугілля встановлюється за одну тонну на умовах DDР станція призначення і станом на 16.12.2024 року дорівнює 5 200,88 грн (без ПДВ), що еквівалентно 125,00 доларам США (за курсом НБУ, який становить 41,607грн за 1 долар США). Крім того розмір ПДВ становить 1 040,18 грн. Разом – 6 241,06грн.
У разі, якщо на дату оплати продукції відбуваються зміни курсу НБУ до долару США, ціна продукції підлягає коригуванню і плата за продукцію здійснюється покупцем у гривні за курсом НБУ до долару США на дату оплати.
Розрахунки за цією специфікацією здійснюються до 10.01.2025 року.
Судом встановлено і апелянтом не спростовано, що на виконання договору та специфікації №1 від 16.12.2024 року позивач поставив відповідачу продукцію - вугілля марки ГЖП (0-100) у кількості 1099,5тон, що підтверджується наявними у справі актами прийому-передачі вугільної продукції та залізничними накладними.
Так, відповідно до акту прийому-передачі вугільної продукції від 25.12.2024 №122501 позивач поставив відповідачу вугілля марки ГЖП (0-100) у кількості 346,4 тон на суму 2 161 901,80 грн.
Згідно акту прийому-передачі вугільної продукції від 28.12.2024 року №122801 поставлено вугілля марки ГЖП (0-100) у кількості 411,7 тон; на суму 2 569 442,76 грн, а за актом прийому-передачі вугільної продукції від 28.12.2024 року №122802 підтверджується поставка вугілля марки ГЖП (0-100) у кількості 341,4тон на суму 2 130 696,52 грн.
Загальна вартість поставленої позивачем продукції за специфікацією №1 від 16.12.2024 року та за актами прийому-передачі вугільної продукції від 25.12.2024 року №122501, від 28.12.2024 року №122801, від 28.12.2024 року №122802, становить 6 862 041,08 грн.
Згідно з пунктом 5 специфікації №1 від 16.12.2024 року відповідач повинен був сплатити вартість отриманої продукції до 10.01.2025 року.
Вартість отриманого товару в розмірі 3 504 116,37 грн сплачена відповідачем вчасно.
Дана обставина не є спірною.
Платіжними інструкціями №462 від 14.01.2025 року на суму 1 299 777,90 грн, №463 від 14.01.2025 року на суму 2 164 605,73 грн відповідач сплатив вартість отриманого товару в розмірі 3 464 383,63 грн з порушенням встановленого договором строку.
На підставі пункту 4 специфікації №1 від 16.12.2024 року внаслідок зміни курсу НБУ до долару США на дату оплати продукції, позивач відкорегував вартість поставленої продукції шляхом складення та підписання актів-коригування на загальну суму 106 458,92 грн.
Надані позивачем акти коригування від 09.01.2025 року №122501/1 на суму 32 684,91 грн до акту прийому-передачі вугільної продукції від 25.12.2024 року№122501; від 09.01.2025 року №122801/1 на суму 19 503,38 грн до акту прийому-передачі вугільної продукції від 28.12.2024 року №122801; від 14.01.2025 року №122801/2 на суму 20 361,42 грн до акту прийому-передачі вугільної продукції від 28.12.2024 року №122801; від 15.01.2025 року №122802/1 на суму 33 909,21 грн до акту прийому-передачі вугільної продукції від 28.12.2024 року №122802 підписані відповідачем.
Також встановлено і скаржником не спростовується, що відповідно до підписаної сторонами специфікації №2 від 09.01.2025 року (у редакції додаткової угоди №1 від 28.01.2025 року до договору) постачальник зобов`язався поставити покупцю, а покупець прийняти та оплатити - вугілля кам`яне ГЖП (0-100) у кількості 500т (+/-10%); ціна за одиницю – 5 342,87 грн (без ПДВ); загальна вартість – 3 205 722 грн (з ПДВ). У специфікації сторони також визначили показники якості продукції, умови постачання, строк відвантаження.
Згідно з пунктами 4, 5 специфікації №2 від 09.01.2025 року до договору від 16.12.2024 року ціна вугілля встановлюється за одну тонну на умовах DDР станція призначення і станом на 09.01.2025 року дорівнює 5 342,87 грн (без ПДВ), що еквівалентно 126,50 доларам США (за курсом НБУ, який становить 42,2361 грн за 1 долар США). Крім того розмір ПДВ становить 1 068,57 грн. Разом – 6 411,44 грн. 
У разі, якщо на дату оплати продукції відбуваються зміни курсу НБУ до долару США, ціна продукції підлягає коригуванню і плата за продукцію здійснюється покупцем у гривні за курсом НБУ до долару США на дату оплати.
Розрахунки за цією специфікацією здійснюються протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту надходження вугілля на станцію призначення, що підтверджується штампом станції отримання на залізничній накладній.
На виконання договору від 16.12.2024 року та специфікації №2 від 09.01.2025 року позивач поставив відповідачу продукцію - вугілля марки ГЖП (0-100) у кількості 530,90 тон відповідно до наданих суду актів прийому-передачі вугільної продукції від 12.01.2025 року №011201 на суму 1 710 573,26 грн, від 16.01.2025 року №011601 на суму 834 770 грн, від 16.01.2025 року №011602 на суму 858 492,35 
Загальна вартість поставленої позивачем продукції за специфікацією №2 від 09.01.2025 року за вказаними актами прийому-передачі вугільної продукції становить 3 403 835,61 грн.
Враховуючи пункт 5 специфікації №2 від 09.01.2025 року, відповідач повинен був сплатити вартість поставленої продукції: 
- до 17.01.2025 року включно за актом прийому-передачі вугільної продукції від 12.01.2025 року №011201;
- до 21.01.2025 року включно за актом прийому-передачі вугільної продукції від 16.01.2025 року №011601;
- до 21.01.2025 року включно за актом прийому-передачі вугільної продукції від 16.01.2025 року №011602.
Заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення суми боргу, відповідач посилався на зміну офіційного курсу гривні щодо долару США станом на момент подання позову до суду та зменшення внаслідок цього розміру грошового зобов`язання відповідача з 3 403 835,61 грн до 3 337 451,88 грн.
Також відповідач надав суду контррозрахунок суми основного боргу.
Отже, наведене свідчить, що скаржник визнавав факт порушення ним зобов`язання в частині оплати отриманого товару. 
Визнання боргу апелянтом виключає можливість спростування відповідних обставин у апеляційному порядку, а неналежне виконання грошового зобов`язання тягне обов`язок боржника сплатити суму основного боргу незалежно від причин прострочення, якщо інше не доведено.
На думку колегії суддів, суд в оскаржуваному рішенні вірно визначив, що доводи відповідача є необґрунтованими.
Аналогічні заперечення містить і апеляційна скарга відповідача, які колегією суддів також відхиляються в силу наступного:
Положеннями ст. 524 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Зазначені положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті. Відтак коригування платежів, в основі яких лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України. Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 року у справі №910/10191/17 та постановах Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі №910/20365/17, від 15.01.2021 року у справі №904/2357/20.
Положеннями ст. 524 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 року у справі №905/192/18, від 15.01.2021 року у справі №904/2357/20, від 16.03.2021 року у справі №905/392/20.
Суд в оскаржуваному рішенні встановив, що під час розгляду справи платіжною інструкцією №6368 від 01.07.2025 року на суму 100 000,00 грн відповідач частково оплатив вартість товару, поставленого на підставі специфікації №2 від 09.01.2025 року та акту прийому-передачі вугільної продукції від 12.01.2025 року №011201.
Крім того, згідно з підписаним сторонами актом-коригування від 01.07.2025 року №011201/1 до акту прийому-передачі вугільної продукції від 12.01.2025 року №011201 вартість поставленої продукції зменшена на 1 094,60 грн. 
На підставі п.2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми боргу у розмірі 101 094,60 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору та при визначенні суми заборгованості врахував вищезгаданий акт коригування.
Отже, заборгованість, яка підлягає стягненню, вірно визначена судом і становить 3 302 741,01 грн ( 3 403 835,61грн- 100 000,00 грн-1 094,60 грн=3 302 741,01 грн).
Згідно змісту позовної заяви, позивач просив стягнути заборгованість за специфікацією №2 та санкції за несвоєчасну оплату отриманого товару за специфікаціями №1 і №2. 
За доводами відповідача він не згодний з визначенням розміру основного боргу. Ці доводи свого підтвердження не знайшли під час апеляційного перегляду справи.
На обґрунтування вимог про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення 3% річних у розмірі 32 124,04 грн скаржник жодних доводів не зазначає.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2025 року у справі № 904/1057/25 є законним, обґрунтованим та ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування або зміни відсутні.
Апеляційна скарга відповідача не містить посилань на нові обставини чи докази, а зводиться до незгоди з правовою оцінкою суду першої інстанції та до переоцінки доказів.
Водночас відповідно до усталеної практики Верховного Суду, апеляційна інстанція не є судом повторного розгляду справи, а незгода сторони з оцінкою доказів не може сама по собі бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.
Апелянтом не наведено жодного належного доказу, який би:
• спростовував факт поставки продукції;
• підтверджував повне або належне виконання грошового зобов`язання;
• свідчив про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.
Крім того, жодних доказів, які б звільняли відповідача від відповідальності або спростовували факт порушення зобов`язання, апеляційна скарга не містить.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про недоведеність апеляційної скарги, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2025 року у справі № 904/1057/25 є законним, обґрунтованим та ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування або зміни відсутні.
За цих обставин оскаржуване рішення слід залишити без змін, судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2025 року у справі № 904/1057/25 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 18.08.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков